The Project Gutenberg eBook of Kylän lauluja

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Kylän lauluja

Author: Larin-Kyösti

Release date: August 18, 2019 [eBook #60130]

Language: Finnish

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KYLÄN LAULUJA ***

E-text prepared by Tapio Riikonen

KYLÄN LAULUJA

Kirj.

LARIN-KYÖSTI

Helsingissä, Kustannusosakeyhtiö Otava, 1898.

SISÄLTÖ:

Kylän laulu.

Kevään alussa.

Kuulutuksilta.

Herrastuomari.

Kylän lahdella.

Tietäjissä kävijä.

"Liian viisaan Luoja korjaa!"

Piirilauluja, I, II, III.

Armasta etsiessä.

Veijari-Heikki.

Korven kohdussa.

Maantien tölli.

Metsien kulkijat.

Salapolttaja.

Helkavirsiä:

I. Nyt on helluntai.

II. Rakkauden korkea laulu.

Kili-Aatu.

Voi, hento Henna.

Talkoopolska.

Mustalaispoika.

Erotessa.

Sulle ma laulan.

Kyytipojan rallatuksia.

Maailmalla.

Suntion Sanna.

Suntion arkilaulu.

Puron suru.

Lammaspaimen.

Köyrinä.

Poutasäällä.

Koko maaliman polska.

Orvon kyyneleet.

Reservilomalla.

Heili ja leili.

"Oma tupa, oma lupa".

Leenan Jukka.

Jouluksi kotiin.

Neitosen valitus.

Salakrouvissa.

Kotiin palaaja.

Min marjain.

Kukka yrttimäel.

Kyyhky ja haukka.

Takamailla.

Lypsäjän hyräilyä.

Uusi juhannuslaulu.

Matkan varrelta.

Kuutamolla.

Lumppuri.

Markkinatyttö.

Syyssumussa.

"Riuvun veto".

I. Alkulaulu.

II. Riuvun veto.

III. Taloon tulo.

IV. Kiitoslaulut.

V. Lopettajaiset.

Sananselityksiä.

Kylän laulu.

Ma hiivin heltehestä kaupungin, ma jätin tomut, tehtaan tummat sauhut ja pyöräin pärinät ja koneen pauhut ja pikku kiistat poroporvarin.

Näin vastassani uuden maailman,

tien kukka nuokkui, rastas lauloi puulta

ja raitis tuuli puhui salmen sivulta,

näin vihreet ha'at ja kullat taivahan.

Näin lahden luona kylän iloisen, se illan suussa ikkunoineen hohti, ma kylälaulun kuulin — polku johti, ma laaksoon sinne kuljin hyräillen — —

Kevään alussa.

Roudan kahleet sulaa, haipuu halla,

mahlaa juoksee, koivut punertaa,

Rantapellot piilee tulvan alla,

kantaa luntaan,

korpi nukkuu untaan,

jalan alla kirsi notkahtaa.

Ujot vuokot nostaa siniterää,

paju ve'essä seisten kukkii jo,

puron lauluun nurmen nukka herää,

läpi usvain paistaa aurinko,

päivää kaihoo kukka,

päivää peippo rukka,

paltaaltaan myös orasvainio.

Keltasirkku hyppii kannollansa

pesäpuuhiansa epäillen,

maanmies kulkee toukohuolissansa

taivaan kantta kauvan katsellen.

Vettä sataa, sataa,

kun hän pellon lataa,

kivet tieltään kiskoo huokaillen.

Kuulutuksilta.

He kulkivat kirkolta kahden, kuni kulkunsa karkelo ois, kuni joutsenet ui yli lahden, he soutivat soitossa pois.

He kulkivat kotia kohti

ja kirkon kellot ne soi,

puna puhtahin poskilla hohti,

kuni taivas, mi ruskoa loi.

Hääviestiä kellot kantoi,

yli seudun kaiku sen toi,

joka puu elon siimestä antoi,

joka oksalla liverrys soi.

He riensivät kotia kohti, polun kukkaset taittua sai, suli katse ja katsetta johti, oli kirkkahin sunnuntai —

Herrastuomari.

Oli Runtunen terhevä maanmies kerran ja kultaa kuljetti pellollaan, mut nyt hän on herra ja tuomari herran ja herrastuomari arvoltaan.

Nyt sillä on verkainen sortuuki yllä,

sai arvorahankin rinnalleen

ja korkean lain hän tuntee kyllä

ja koukut konnien tarkalleen.

Hän on tän kylän ylpeys, kerma ja sakka

ja siknatyöristä käydä voi,

toi silkissä kirkoll' on tuomarin akka

ja noi ne on lapsia tuomarin, noi — …!

Kai pellot on kynnöttä, maassa on aita

ja ladot sekä myllyt on kallellaan,

viis siitä, jos virka ei kasvata maita,

kun Pollell' on käräjäkauroja vaan!

Nääs, virka on valta ja valta on herran

ja tartteehan tottua arvohon,

kotitarpeiksi järkeä hiukan verran

ja siinä on mies, sitä Runtunen on.

Ja ristin hän saa, kun hän kuolee kerran, tää patsaspiirros on haudallaan: "Täss lepää Runtunen armossa Herran, oli herrastuomari arvoltaan."

Kylän lahdella.

Jo lahdelta kuuluvi tyttöjen laulu

ja pojat ne soutavat jouten vaan,

ilo illalla on, surulaulu ja leikki,

ei huomista muistele ainoakaan;

on ruuhessa Ansu ja Veijari-Heikki

ja Henna se kirkas ja hiljainen Tilta,

niin lenseän lämmin on kesäinen ilta,

humuharppua tuulonen lyö.

Ja Heikki se veitikka viskovi vettä

ja Henna se huiskivi huivillaan,

mut Tilta vaan Ansunsa polvilla kiikkuu,

ne kahden keulassa kuiskivat vaan.

Ja ruuhi se ääneti liukuu ja liikkuu,

jo saarien sorsat ja kaijat nukkuu,

vain männikön rinnassa käkönen kukkuu,

ruisrääkkäkin laihosta soi.

Mut lahdelta kuuluvi sammuva laulu,

pois pojat jo soutivat teljoillaan,

yön sointuja viidakkorannikot kantaa,

ne on kaikuja onnessa nukkuvan maan;

koin-rusko se kultavi lännen rantaa —

jo tirske ja laulelu toisiinsa vaihtuu

ja airojen loiskekin tuulessa haihtuu,

käen huilukin vaikeni jo…

Tietäjissä kävijä.

Tuoltapa tulee neitoja sarja, tän kylän tyttöjä joukottain, keskellä takkelan nokkela Emma, kallis ja kaunis kuin maito ja marja, siit' ois köyhälle rengille remma, kun sen saisin ansaani vain.

Mut siin' on temppu ja terhakka vasta, käärmeenä käsistä se luikahtaa, kiiltää ja kuultaa ja päätäni huumaa, enkä ma lakkaa rakastamasta, enkä ma ehdi tiimassa tuumaa, enkä ma neitoa vihille saa.

Huuhkainunnuilla aittaansa kaarsin, Tietäjä-Tiitalta taikoja hain — -: kirkonpäreistä puuron jo keitin, kolmet haudat ma sarvella saarsin, neljät neuvot ma tuleen heitin; niistä ma naurun palkaksi sain.

Ootappa, äitisi puoleen ma puutun, kankean luontosi norjaksi saan, silloin et mulle sa naurele Emma, kun susimustaksi suutun ja muutun: saat sinä olla ruot'ukon remma, enkä ma hurjasta huolikkaan!

"Liian viisaan Luoja korjaa!"

Sananparsi.

Voi, paitaressu ja äidin kulta, voi, polven korkuinen pellavapää, se on niin viisas, se on niin vanha, kuin nyt jo miettisi elämää.

Ei naura vehkeille kylän lasten

ja allapäin se vain astelee,

se lelun saapi ja lelun rikkoo

ja kysyy, miksi se helisee?

Ja isä miettii: "Sun Luoja korjaa, mun viisivuotias pellavapää!" — ja kädelle kylmästä sierauneelle käy kuuma kyynel ja siihen jää —

Piirilauluja.

I.

Tui ja tui ja teijaa,

ei ne pojat veijaa,

Jukka rukka naapurista,

velmu Heikki Huittisista,

tutisten ne käy kuin haavat,

noinpa pitkän nenän saavat,

pitkän saavat!

Voi ja voi ja Jukkaa,

pyhät siivos tukkaa,

Leenan kera kirjan suori,

kukkasia kirjan kuori,

nuori poika, poika parka —

kirkoll' on niin lystin arka,

on niin arka!

Kutti, kutti Heikki,

heitä turha leikki,

soita kieron ketun kieltä,

etpä muuta neidon mieltä,

tuumit noita, tuumit näitä,

tuumit kai jo remuhäitä,

kai jo häitä!

Kiero Heikki kuule,

Jukka rukka kuule,

rukkaset te saatte varmaan,

sillä löysin oman armaan,

oikein sorjan, norjan löysin,

kiinnitin sen lemmenköysin,

lemmen köysin!

II.

(Sävel: Hihhei nyt sinäkin…)

Tullos nyt leikkihin, helkanurmelle piirihin, siellä silmä loistaa, laulu laulun toistaa, illan suussa siellä nuoret nuorten miellä lehdon liepeillä leikainoi!

Älä muista mun murettain, ole onnessa omanain, älä enään estä, oikein sydämmestä anna kättä mulle, metsäruusun sulle lehdon liepeiltä lennätän!

Käänny ja tanssi taas, tääll' on mättäiset marjamaas, en ma pyydä muuta, anna simasuuta, karkeloissa näissä, sydänkesän häissä lempi lehdossa leikainoi!

III.

(Sävel: "Anna kättä sun kullallesi,

pieni ruusun nuppu!")

:|: Neijot laulaa täyttä kaulaa,

minä keskellä harhaan; :|:

"Tule, ota kultasi, iki-omaks saat,

siron, siistin ja parhaan!"

:|: Minä kurkkaan joka nurkkaan,

joka katse on tulta. :|:

Voi, noita neitukan nuppusia vaan,

rauhan vievät ne multa!

:|: Toi on korja ja tää on sorja,

minä seison ja emmin. :|:

Tulkatte heitukat kilvan kaikki siis,

joka kukkaa ma lemmin!

Armasta etsiessä.

Heinäsirkka soittaa armaalleen, siskoansa sammalkukka kaulaa, pienin lintu kuuli kutsun kaiholleen, järvet hymyilee ja päivä laulaa, maata taivas tavoitella voi, tuulen, aallon yhteislaulu soi; minä sielun siskoani etsin kaikkialta, linnut ilkkui mulle lehväin alta: etsit ystävää ja omaa pesää, oottaa saat kai monta, monta kesää.

Veijari-Heikki.

Hän on hulivili poika ja reima ja huima, ja viekas ja viisas se Heikki, voi, elkätte tyttöset luottako Heikkiin, kas, rakkaus sille on leikki!

Kun juuri hän Annille lehdossa vannoi,

jo riihellä Maijan sai paulaan

ja illan tullen hän sieltäkin hiipi

ja kapsahti Kaisun kaulaan.

Hän on leikissä lieto ja soitossa sorja,

paras teikari tanssissa illoin,

kun hän toista silmäänsä vilkuttaapi,

voi teitänne tyttöjä silloin!

Sata heiliä hällä ois, häitä jos viettäis,

sata syntiä hällä on varmaan,

ja poskenne marjat hän maistoi ja heitti

ja löysi ain uuden armaan.

Hän on maaliman kulussa maireensa saanut, iloveitikka, veijari-Heikki. Voi, älkätte luottako tyttöset Heikkiin, kas, rakkaus sille on leikki! —

Korven kohdussa.

Kas, kuinka sanajalka, sammal heloittaa

ja tuutuu huminassa kulokorven,

käy latvain laine sinisalon taa,

soi metson soidin rahkasuolta,

ja kuule helyääntä vaskitorven,

mi satakaijuin kaukaa tuolta

taas vuoriin ponnahtaa.

Tääll' itse luonnotar kai asustaa

ja uinuu satulinnan iltakasku,

vain ontto oksa joskus rasahtaa

ja kuusiholviin leijaa siipi.

Kuin läpi seulan hehkuu illan lasku,

sen rusko korven rintaan hiipii

ja kultaa kanervaa.

Ja korven iltajuhlan huminaan

lens ventomieli, nuori kulorastas,

se soitti suvipäiväin riemujaan

ja onnestansa puhui puille —

Ja kaukaa torven heikko kaiku vastas,

jo painui taivaan silmä maille muille,

jäi korpi uinumaan.

Maantien tölli.

Puolukkana mättähällä puunti tölli pieni maantien virstapaalun luona omenapuiden alla, siitä suvi-aamuin kulki kaunis metsätieni, siellä kirkas helosilmä se istui ikkunalla.

Tyttö polki rukkiaan ja kosijoita väisti,

lauloi: "mik' on neidon olla nuorella ijällänsä."

Vanha vaari kanteleellaan rahinpuilta säisti

mietti elon iltaansa ja viritti virsiänsä.

Nyt ei raiju laulu eikä kulje rukin rullat,

helosilmä tehtaan työssä on hiekkaa vääntämässä:

virsi katkes… vanhan vaarin peittää kirkkomullat,

sunnuntaisin haudan luona on tyttö itkemässä.

Omenapuut kukkii taas ja tuoksuu kesä-illat, maantien tölli kallellaan on valko-oksien alla, siellä reuhaa mustalaiset, kulkuriset pillat, rukki on jo poltettu ja laudat on ikkunalla.

Metsien kulkijat.

Kuljin sinisalon polkuja pitkin, kaikui lauluni ääni — voi, siell' oli karjani, ja siell' oli marjani ja juolukat huumasi pääni.

Päivän päähän kuljin ja päivässä päihdyin enkä ma voinut muuta, kun kulkija metsien tuli ääntäni etsien ja se antoi mesisuuta.

Kuljin koko kesän, ilosta ma juovuin, nauroin ja itkin hullu, voi, kuule, mun karjani, ja kuule, mun marjani: nyt kulta on mullekin tullu!

Salapolttaja.

On ylläin tahrittu sarkanuttu, ma olen hylky ja konnan tuttu, ei kättä lyö mulle kunnon mies, kai perii tyrmä mun, kuka ties, ei naista mulla, jot' armastais, ei äitikultaa, ken lohduttais.

Ja valelohtu on viinan keitto ja soinen sumu se mun on peitto, on hevosloimi mun vuode yön, mi muilta jäi, sen ma nälkään syön, ja pilkka pistää kuin veitsen pää, kun juomaveikkoni hähättää.

Mut sen ma tiedän, en liene roisto, vaikk' kulki vieraille talon loisto, kun kulkuteillä ma teutaroin ja öisin telmin ja päivät join, nyt itken vimmaani uhalla ja tulta nuotioon puhallan.

Jos heitin kehnosti kultaan lokaa ja rikoin riemun ja synti sokaa, en kuiluun kuihtuvan kaiken sois… Kun korven soista vaan päästä vois, taas onnen saisin ma, kuka ties, ja kättä paiskaisi kunnon mies!

Helkavirsiä.

I. Nyt on helluntai.

Ja nythän on taasen helluntai,

kevät tautisen talven voitti,

pihatuomi jo eilen kukkaset sai,

sitä saunan sirkkakin soitti:

nyt on helluntai,

suvisunnuntai,

nyt on kukkien armain aika!

Sinitaivoja linnut kaijuttaa,

rusopilvet soutavat vettä,

vesiperhot, hyttiset piiriin saa

ja mettiset etsivät mettä,

nyt on helluntai,

suvisunnuntai,

nyt on laulun ja soiton aika!

Iloliekit lautoilta leiskahtaa,

pyhävenheet veikaten luistaa,

kukin kuutamokultaa etsiä saa,

joll'ei oo, sekin entistä muistaa,

nyt on helluntai,

suvisunnuntai,

nyt on leikin ja lemmen aika!

Pojat tuomen oksia kantaa vaan,

kuka painuisi pimeään loukkoon,

nyt laulelemaan, nyt naurelemaan

iloparvessa neitojen joukkoon,

nyt on helluntai,

suvisunnuntai,

nyt on teiskuvan tanhun aika!

Nyt naapuri naapurin kättä lyö,

ei vanhoja riitoja kaiva,

maa vihreä on sekä valkea yö,

sai palkkion touvon vaiva,

nyt on helluntai,

suvisunnuntai,

sopujuhlan ja rauhan aika!

Suru murtunut mullasta nousta voi.

kevät toiveen taimia kantaa,

elo pyytää, kutsuu, hurmaa ja soi

ja se lupaa onnea antaa,

nyt on helluntai,

suvisunnuntai,

nyt on nuoruuden suurin aika!

II. Rakkauden korkea laulu.

Puut joen partailla huminoi

ja laineen liplatus vastaan soi

ja kaisla rantoja kaulaa,

pyy soidinpilliä soittaa suoltaan

ja kuovi kutsuu ja huutaa huoltaan

ja uros naaraalle laulaa.

Jo kukkii koivu ja kuohuu maa

ja synnyintuskiaan aavistaa,

on puron juoksussa kaiho,

ja harjun varjossa virta soutaa

ja taivas hehkuu ja lupaa poutaa,

sit' toivoo taimiva laiho.

Ja luonnon sydän se tykkii vaan,

soi lempi sylissä ilman, maan,

soi läpi paateron harmaan,

se lemmen lientävi talven töihin,

se henkii päiviin, se henkii öihin,

kuin hellyys äidin ja armaan.

Ja lemmen hylkykin katseen saa,

kun parit aamussa armastaa

ja veri on poskipäissä,

ei kukaan tunteensa tulta salaa

ja käsi pyytää ja silmä palaa

öin uuden luomisen häissä.

Kili-Aatu.

— "Hei, kili-kili kelloa, Aatun kello kilkkaa!"

poikapahat hupsuparkaa pilkkaa.

— "Kun Kili-Aatu soittaa, niin havulinna aukee,

kalliot ne halkee ja taivaan kaaret laukee."

Sun linnasi on koirankoppi, veräjät ne paukkuu,

ei taitu heikoin korsikaan, mut pennut sulle haukkuu.

"Ja Kili-Aatun helmikellon teki vuoren ukko

Aatulla on morsian ja neitsyt-aittaan lukko."

Sun kellosi on porokello, tehty pukin luista,

sun aittasi on sikolätti, etkö sitä muista!

— "Ja kullasta se Kili-Aatu sulhastakin saapi,

ja vuoren ukko myötäjäiset oivat lahjoittaapi."

He, hullu-Aatu, hullu-Aatu, viemme kellon sulta,

nääs, kanto sull' on morsian ja aarre katinkulta.

Hei, kili-kili kelloa Aatun kello kilkkaa,

poikapahat hupsuparkaa pilkkaa.

Voi, hento Henna…

Voi, hento Henna, sä oot kuin terttu, mi tuoksuu tunteita sunnuntain, kun päivä laski ja nukkui kerttu ja lahti päilyen lepää vain.

Soi laulus ilmojen hopeassa,

se yli lehtojen kaijun tuo,

se mulle kalleint' on maailmassa,

se työlle tyhjälle tuoksun suo.

Ja sulle raadan ma miehen miellä,

saan palkan parhaan, kun illoin nään

sun kaukaa vastassa laiduntiellä

ja norjan varren ja pienen pään.

Sun silmäs nauraa, kun kerrot kaihon,

mi sinut kaskelle luoksein toi,

kun rinnan astumme läpi laihon

ja vihkivirret taas lintuin soi.

En muista murhetta pientä silloin, en muista köyhäksi neitoain, kun oot niin hellä kuin kesä illoin, kun lahti päilyen lepää vain.

Talkoopolska.

Tän kylän pojat tanssimahan,

Lassi ja Aku, Taavi,

nurkkihin rahit ryskyen vaan,

pellolle vesisaavi!

Pirttihin väki tunkien käy,

eikö jo Puuska talkoihin näy?

Hempukat nuo,

tulkatte luo,

tirskuen pilamielin!

Voi, jopa Puuska korkoa lyö

vääntäen viuluansa,

renki se tytön piirihin tuo

pistäen pilojansa

permantopuilla keinuessaan,

näin sitä meillä mennähän vaan,

raukka on tää,

joukosta jää,

leikki on elon polska!

Pölkyllä paras, sukkela mies,

joutio, Joki-Tuomas,

huijari, kylän teikari, kas,

pulskimman tytön huomas.

Hei, huli, hui, tui, tilan tei,

Jannekin Vapun valssihin vei,

pillit ne soi,

tässäpä voi

teuhata ylen määrin!

Ohraista oltta piikaset tuo,

heitähän Puuska viulu,

iltaa et jaksa, juo, joka voit,

piipari, ota kiulu!

Silsut ja sirot heilit ja muut,

hilloina hohti posket ja suut,

polvilla näin

heiluvin päin

pellavatukat istuu.

Tän kylän pojat pyörivät taas,

röijyt ja nutut sinkuu,

uksella Suutar-Jussikin on,

— Musti se yhä vinkuu;

penkiltä nousi vaarikin pois,

sieppasi tytön, nuori kuin ois,

hapsia, nääs, —

ritkuun jo pääs,

kiertävi ovensuuta!

Purpurin eessä suutar' on mies,

kengistä korot lähti,

rallattaen ja ilmassa käs',

rinnalla pilatähti, —

tuiskuna akka pirttihin sai,

tiuski ja toru: "vai, sinä, vai,

hyys, sinä, hyys!"

Jussi se pyys,

kuistilla ihan itki…

Kolke ja tanhu syksyhyn soi,

kuu ohi tähden kulkee,

lehtohon poika kultansa vie,

lämpivän poven sulkee…

keväällä kun on lähdössä jäät,

silloin on noilla huikeat häät —

Luhdat ja maat,

mannut ja ha'at,

kuuhuen kera loistaa —.

— — Sammui jo päre, mennyt on yö,

pirtissä nyt on hiljaa…

nuoret jo kulki kuusikon taa,

aamulla puidaan viljaa.

Tram! Porin marssi raitilta soi,

taivaalle koitti ruusunen koi,

lehviltä puun

lintusen suun

kuuluvi huomenlaulu.

Mustalaispoika.

Tuli pohjasta äitini, kulta, isän Unkarin tuuli kai toi, näin syntyissä nuotiotulta, iloviulut ja laulut ne soi.

Perin Suomen verta ja kielen,

mut tulta mun suoneni lyö,

sain äitini hellän mielen,

mut sieluss' on hehkuva yö.

Kylän tanhussa vieraana kuljen,

tytöt karttavat katsettain,

tuhotuskani rintaani suljen,

kodin lämpöä vaill' olen ain.

Toki kaunis on rannan lehto,

sekä siintävät vetten vyöt,

ja tääll' oli syntyni kehto

ja täällä ma itkin yöt.

Mut tullessa joukon tumman, en tänne ma jäädä voi, saan kulkuhun kaihon kumman, kun viulut ja laulut ne soi.

Erotessa.

Älä sure neitoni, älä neito pieni, muuten musta muisto ois ja pitkä matkatieni!

Isän pirtti pieni on

ja heikko pellon juuri,

nuorta voimaa mulla on

ja maalima on suuri.

— Länteen päivä laski jo

ja pilvet kultaa piirtää,

aamun armas aurinko

taas vaaran varjot siirtää.

Katso, keto kellastuu

ja tuuli maita ajaa,

kevään lehti vihertyy —

ja lintu laittaa majaa.

Älä itke itseäsi,

älä syksyn töitä,

muista mua murheessasi,

muista kesä-öitä!

Katso vielä silmihin ja pyhi kyynelkulta, ennenkuin sen tiedätkään, saat kultaketjut multa!

Sulle ma laulan.

Sulle ma laulan ja sulle ma raijun, silloin saa metsäni kauniimman kaijun Sieluskin on kuni kansanlaulu niin kaino ja kaunis ja suruinen. Lauluni lahjana saat sinä multa, niissä on rakkaus, rikkaus, kulta, vastalahjaksi suo, sulo neitoni, mullekin lemmestä muruinen.

Kyytipojan rallatuksia.

Juokse, vanha Purmo, taival taitavasti,

kyytipoika sulle laulaa iltaan asti,

joudu sukkelaan,

muuten toraa saan!

Häijy kievar huusi: "nouse kyytiin siitä,

ohraleivän saat ja uutta päivää kiitä!"

Huutia ma saan,

sentään nauran vaan!

Tiuvut tiheästi kengän kapseen toistaa,

päivän paistehessa pyörät, valjaat loistaa,

niitut vihannoi,

kaukaa koski soi —

Näillä rattahilla kulkee suuret herrat,

— keisar huolissaan kai itkee monet kerrat.

Enpä piiskaa vaan

vaihtais valtikkaan!

— Kotipuolla on kai touvon aika parhain

isä pellollansa, äiti työssä varhain,

siskot tuokon tuo,

veljet mahlaa juo.

Voi, kun mittumaariks saan ma viikon lomaa,

kotitöllin nään ja silloin vast' on somaa

juosta nummet, ha'at,

nähdä järvet, maat!

— Vielä kaksi virstaa, ällös, Purmo, huokaa,

oot kai vanha jo, saat kohta vettä, ruokaa,

tuoll' on kievarha'at,

sieltä herkut saat!

Lip-lap! Kylän nään, päivän loimu sammuu,

tytöt huutelee ja lehmät vastaan ammuu,

saunat savuaa,

kukot kiekattaa.

Kotiin, kotiin, hoi, kas, jo vauhtiin pääsit,

heipparallalei, nytpä notkuu kääsit,

tuoss' on raitin suu..,

seis jo Purmo, — ptruu!

Maailmalla.

(Toikon Teppo merellä).

Kotimaani jäi ja kukka rannalle,

varsa viidakkoon ja pursi sannalle,

eikä lehtosaarta, sinivaaraa näy;

täällä villit, vihreet tyrskyt taivoon käy,

kokkakuohut kiehuu,

mastonuorat liehuu,

tuulten ilveslaumat ulvoo läpi yön.

Syttä taivas on ja mustan pilven tuo.

koti taivaan ranta heloruskon luo,

siellä hymyhuulin laaksot vihannoi,

lahden rauhaan sotka pesän saada voi,

täällä lokit vinkuu,

laiva lentää, sinkuu,

niinkuin omatunto sitä kiidättäis.

Laivan kannella ma yössä vartioin,

katson taivasta, kun meri ryöppyy noin,

aallon kuohuissa ma Suomen talven nään,

lumihuiput nään ja kotilahden jään,

läpi vinhan tuulen

aisakellot kuulen,

harmaa kirkko loistaa, kirkon kellot soi.

Vanha äitikulta tuolla templiin käy,

itkee poikaa, jot' ei vuosikausiin näy,

somat neidot niijaa valkopuvuissaan,

muistaa, muistaa ehkä kaukosulhastaan…

Hei, nyt ulvo tuuli,

poika kutsun kuuli,

kevätlintuna taas kotimaille saan!

Suntion Sanna.

Se naiminen on kai mettä ja mannaa

ja kiivaimmin kiusaa se suntion Sannaa

jo monta pitkää vuotta

se ootteli sulhasta suotta

ja vieläkin oottavi kai.

Suvi-illoin se käeltä urkkivi tuota:

"Sano, häitäkö saan!" Käki kukkuvi: vuota

Se sitoo seppeleitä

ja kiertää kaivoteitä,

kuka nais, pojan runtti ken nais!

Ja nappularillat ja porsaan ja kukon,

ja tilkkusen peltoa kuoltua ukon

se onnen poika saisi,

joka suntion Sannan naisi,

mut runtit ne ei kosi vaan.

Nääs, porsas ja kukko ne häissä jo syötäis,

nappularillat ne kihloihin myötäis

ja se vanhan neidon saisi,

joka suntion Sannan naisi,

kuka, tokkelo, vanhan nais!

Oli Sannakin sievä ja katsanto vievä,

mut rukkasten annossa liiaksi lievä,

siks monta pitkää vuotta

se ootti jo sulhasta suotta

ja vieläkin oottavi kai.

Suntion arkilaulu.

Kovasti se sättii hornan paulaa, sielut höylää hiki otsallaan, Tuuska laihan laulun lehteriltä laulaa ja kovakorvaiset ne torkkuu vaan.

Sitte koko viikon "kiskon hirttä",

vaikk' ois lopun loppu ovellain,

kyljeltäni laulan pitkää piimävirttä,

kun viisillä näin saan maata vain.

Mut kun unikelloani koitan, annas, ukki herää unestaan, muorin korviin "tätä armon aikaa" soitan ja seurakunnan tunnon vaivaan saan.

Puron suru.

Puro pieni metsässä liritellen sousi,

silmihin sinisiin ilokyynel nousi,

kesäkukat tuoksuivat partaallaan,

siksi se lauleli onnestaan.

Puron luota keijunen kesäkukat riipi,

puro ali juurien surumielin hiipi,

keijusen silmissä syys oli vaan,

keltaiset lehdet oli otsallaan.

Lammaspaimen.

Lampaat ne ruohoja ojan luota kitki,

pikku paimen yksin kulki maantietä pitkin,

niinkuin pikku paimenell' ei vaivaa ollut kellään,

lintuset ne lauleli ja tuuti, tuuti hellään,

mättähälle paimen istui, päivä silmiin paistoi,

muurahaiset puuhaili ja sääsket hyppi mäissä,

pikku pää se kellahti ja armas uni maistoi,

lammaspaimen prinssinä nyt kulki keijuin häissä.

— —

Myllyrengit ajoi karjaa kauramaita pitkin —

Pikku paimen heräsi ja illan suussa itki:

voi, mun laito lampahani, kilit kiltit, pienet!

Tielle jätti vatut, puolat, mättähille sienet,

kyynel vieri, vieri kyynel santaan —

Köyrinä.

Otan köyrinä, köyrinä uudet pestit

ja sitte ne alkaa seittemät kestit,

kun viikon alkuun jo heitän työn

ja omasta kontista syön!

Minä riistin ja raastoin kuin hupsu ja huima,

joka päiv' oli tiukka ja työ oli tuima,

kesän kenttiä syksyn mä ruhtovan näin

ja ma talven tuiskuhun jäin.

Mut nyt olen isäntä itse ja porho

ja riemulle altis ja neuvolle korho,

minä nuoren aikani vallita voin,

ja ma liikun näin sekä noin.

Ja joskin ma palkasta puolisen tuhlaan

ja riennänkin riehussa runtuina juhlaan

ja käteisen kielen parjaus soi,

mitä maalima mulle voi?

Ja köyrinä kulkeissa maantietä silloin

on joka talon ressulat vastassa illoin,

en köyrinä kynnä, ma laulelen vaan

ja ma vapaana olla saan!

Poutasäällä.

(Seutumaalaus.)

Keskitaivahalle päivän silmä hiipi, pääskyn poutalaulu korkealla soi, lahden silopintaan siintyi linnun siipi, hieno väre varjokuvan umpeen loi. Valkokoivut, lepät, hennot haavat hellekuumeen kastekaihon saavat, päivän rintehellä kukka vaikeroi.

Lautan pärekatto hohtaa päivän eessä, kodan harmaa sauhu näytti himmenneen, tuolla kaislan luona tytöt veuhtoo veessä nostain ujostellen kättä rinnoilleen… Pieni poika kaarnaruuhtaan ohjaa, laiturilta tutkii lahden pohjaa, jossa toinen taivas kirjaa kirkkaan veen.

Kultapihkaa tihkuu pensahalle puusta, auervirta leijaa yli seutujen, lampaat läähättää, käy Musti kieli suusta, karia aitoviertä syöksyy rannallen, poika viheltää ja tammaa juottaa, ukko aitaa vasten kuivaa nuottaa, silmut, siimat välkkyy vettä tippuen.

On kuin puut ja pensaat oikoisivat kättään, taivahilta pyytäin kylmää kylpyään, kulon korret kuihtuu, marja varren jättää, rotkon reipas puro itkee köyhyyttään. Miehet viikatteitaan hijoo suolla, torpin tyttö kantaa kaljaa tuolla; — Minne viileänsä tuuli kätkeekään?

— Käy jo ukkonen ja soi kuin jätin tykki, jyske pilven toi, mi metsän tummentaa, varjot vaihtui, luonnon hellä sydän sykki, kostein huulin maa jo tultaan sammuttaa, sataa — sataa, kuuma multa kastuu, maanmies uusin voimin kylään astuu, hiet, huomenhuolet, helteet unhoittaa.

Nyt on puissa, maassa vasta juhlatuoksu, täyttä rintaa tuulten palkeet puhaltaa, nurmen villa nousee, pulskuu puron juoksu, ilma puhdas on ja raikas, raitis maa, nuori ulpu aueta jo ehti, vettä tippuu joka oksan lehti, sadekaaren värit kannen kaunistaa.

Kuule kuinka linnun laulu maita kiertää, käki suven maille kultariistaa suo, talonpoika taasen kytömaitaan viertää, kesän onneksi taas leilin pohjaan juo. Kylän räätäl' laulaa, kiekuu kukko, töllistänsä katsoo nuotta-ukko: päivä kajanteesta maihin kasvot luo —

Koko maaliman polska.

Tän kylän miehet ja siukut ja veikot, älkätte surko, jos hullusti ois, tulkatte rammat ja hienot ja heikot, tulkatte joutuen joukkohon pois!

Maalima kulkee ja maalima tietää,

maalima tallaa ja nostaa ja lyö,

nyt kesän keijuset riemusi sietää,

huomena halla jo toivosi syö.

Anna sen maaliman mennä ja tulla,

peijaiskemuhun häistä se vie,

suru se on sulla ja mure se on mulla,

meitähän varten riemukin lie!

Saita on onni ja tuohta on mahti,

onnesta naura, kun nauraa voi,

kainalosauvalla kolkuta tahti,

surusi surmaten polska kun soi!

Vanhuus ja vaiva ne hiipii kuin varjo, jalka ei notkusta nousekkaan, nyt ilon kättä sa neidolle tarjo, päivä nyt paistaa yli koko maan!

Orvon kyyneleet.

Tuuli on tuima ja taloton on tieni,

avomailla itken ma orpo rukka pieni,

pahat peikot kiiluvat pensaista öisin,

olis pala leipää, sen nälkääni söisin,

ken se kuivaa orvon kyyneleet!

Ohut mun on takki ja repaleinen paita,

äiti jo kuoli eikä uutta mulle laita,

koirat ja pakkanen kintuilla kierii,

kyynel se poskia polttaen vierii,

ken se kuivaa orvon kyyneleet!

Karsas on katse, kun käsi pieni pyytää,

tyly vouti kylmään mun ärjyen syytää,

veräjillä ilkkuvat lapset talon vauraan,

nuttuni reikiä pistää ja nauraa,

ken se kuivaa orvon kyyneleet!

Tulis suvilinnut ja sinikukat mättään,

orpokin rohkeimmin oikoisi kättään,

marjani paistais ja päivä lämmön loisi,

rikkahat leppeemmin leipäpalan soisi,

ken se kuivaa orvon kyyneleet!

Rientäisin riemuten seutuhun tuttuun,

joka ilta pistäisin lusikkani huttuun,

siell' ois hyvä olla ja siellä ilo oisi,

orpokin leikkikin leppyä voisi,

silloin kuivuis orvon kyyneleet!

Reservilomalla.

(Suomalainen sovitus.)

Tomu pilvenä pöllyvi raitin tiellä,

ken, lemppari vie, se se astuvi siellä?

Joki-Tuomas! no, voi sitä kummaa,

jo se valkeissa housuissa jauhaa,

kato vyötä ja takkia tummaa,

sinipuhdasta olkansa nauhaa,

sun suutari, vallan kuin keisarin mies

ja "reitteri" kuka sen ties!

Jo se suipukkalakkia sormin raapas

ja, voi, miten päivässä kiiltää sen saapas,

Joki-Tuomas se notkuu jo tänne,

"rau-rautaset rattaat!" se huusi

ja sen liikkuu ja käy joka jänne,

niin Tuomas on pulski ja uusi,

helovitjat ne soi, kun se korkoa lyö,

ja kiiltävi solki ja vyö!

Kylän joukolle "stroissat" ja "volnat" se näyttää,

ja reimasti seivästä pyssynä käyttää,

johan lampaatkin niitulla kääntyy,

lutin portaill' on neitoiskansa,

ilon ihmeestä loisetkin nääntyy,

talon miehet on kummissansa,

Joki-Tuomas on vallan kuin keisarin mies

ja "reitteri" kuka sen ties!

Heili ja leili.

Voi, oisipa mulla hopealeili ja lienten läike se leilissä sois, voi, oisipa mulla solea heili ja huulensa nauru ja hunaja ois!

Niin tokko ma heilihin vaihtaisin ilojuomat ja veikkoja kaihtaisin? Sitä pulmaa punnin ja mietin noin:

Kai sarkkani sakkaan juoda voisin ja riemua riittäisi illaksi vain, mut heilini huulilta ijäti joisin, ja suukkoja suikkaisin lauluistain.

Mut maljatta elo on kolea, siis oottaa saa neitoni solea, hei, krouvari, — maljansa juoda voin!

"Oma tupa, oma lupa."

Ma lasna astelin näillä mailla ja aamut, illat ma telmin vain, ma tunsin tuomet ja kivet korven ja iltasoitolla leppätorven taas talon tanhuille karjan sain.

Ja tänne veistän ma mökin pienen, sen sulle veistän, mun ainosein, on mulla voimaa ja kättä kaksi, ei työni tunnukkaan raskahaksi, kun raadan omalle kullallein.

Kun mäet marjoja täynnä puuntaa ja nuori laihomme kellastuu ja solkikoivut ne hymyy haassa ja ilma seestyy, on rauha maassa, myös silloin onnemme seijastuu.

Ma tapan riihtä ja laarit täyttyy, sa astut aittasi polulla, sun vartes notkuu, sun silmäs loistaa, sun kaunis naurusi harmit poistaa, kun seison pirttini ovella.

Kun ilta joutuu ja vaivat vaihtuu ja käki kumpuja kaijuttaa, sun soudan laineille kotilahden, me siellä kiitämme Luojaa kahden ja rinta rikkahan rauhan saa.

Leenan Jukka.

Kyliä kulkevi Leenan Jukka joka ilta joutessaan, keikarihupsun on voideltu tukka, helatuppi on kupeellaan; korvalla keikkuvi samettilakki, kaukaa jo loistavi punainen takki, kyliä kulkevi Leenan Jukka nakkia lyöden ja huijaten vaan.

Leenan Jukka on kiertänyt maita, moukat töilleen tallustaa, kuokkikoon peltoja lampuri saita, kadon siitä se palkaks saa; maalaistyttö on litteä ruuhi, renki on tuhkimon tuhma kuin uuhi; tuumii kopea Leenan Jukka, laiskan toimissa taivaltaa.

Kaupungissakos riemua riitti, siellä herrat käydä voi, niijasi mampselit, ryökkinät kiitti, ujon silmän ne maahan loi; siell' oli vääpelit, kullat ja kuomat, kestit jo pestissä, työssäkin juomat, kun sitä asteli Leenan Jukka, torvet ja rummut vastassa soi.

Kyliä kulkevi Leenan Jukka, vaihtaa lainavaatteitaan, töllissä uurtavi Leena rukka, kiskoo ja penkoo pellollaan — toimii ja toivoo ja anteeksi antaa, parhaimmat palat se pöydälle kantaa, kullan muruksi poikaansa kutsuu, poika se kyliä kulkevi vaan…

Jouluksi kotiin.

Hup! Ruuna lönkytti tullin suusta ja vieri verkkaan kuin unissaan, reenlaitaan keikahti Sampan ukko ja mäiski tyynenä piippuaan. sai rekeen nassakan, vehnäpussin ja eukon silkit ja lelut Jussin, myös uudet suitsensa ruuna saa, no sitte kelpaakin herrastaa.

Tien kuuset nyökkyivät lumiparroin ja lehdot hopeaharsoissaan ja tuikut, tilhit ne siperrellen taas lauloi joululle laulujaan, jäätähdet hangella helmin tuikki ja jänö pensaasta metsään luikki, kun vaskikulkuset tieltä soi ja lumi ilmoissa karkeloi.

Ja jalas luistaa niin tuutivasti, nyt Samppaa oikein jo naurattaa, on hauska kulku ja kevyt aatos, kuin hienoin hiude kun seijastaa, ei huolet taivu nyt arkivaivaan, on mieli kirkas kuin kansi taivaan, kun rinta lämpii ja sulaa jää ja sydän riemusta sykähtää.

Hup! Virstat vilkkuu ja salot siintää, jo ruuna nopsemmin viilettää, on tuttu seutu ja tuttu kansa, jo kirkon nirkkokin kimmeltää, soi kellot —, siivillä ilman lauhan ne tuovat juhlan ja rinnan rauhan: ei vielä ahteelta kylää näy, mut humu kulkee ja haukku käy.

Jo pappilassa on naurun helke, vöin lapset kuustansa koristaa, hoi, kirkkomiehet ja vauhkot orhit! Viel' urut ovilta humajaa, käy virsikirjoineen jalkakansa, Ruot-Leena, nojaten sauvallansa, pien' Erkki suksilla laskettaa ja tytöt poikia lumittaa.

Pois töllin ukselta vaari hoippuu ja heittää linnuille jyviään, hän on niin kaunis kuin itse talvi, on lieke herttainen silmissään. Mut säkkipillineen kaihomiellä käy kulkusoittaja raitin tiellä, hän Pohjan joulua vierastaa, siks soitto pehmeän kaijun saa.

"Ptruu ruuna, ollaan jo kotosalla!" ja ruuna tallille hirnahtaa, kas, Samppa reestään tuo tulijaiset ja oven pirttiinsä raottaa, voi, joulupahnoilla lapset pyörii ja padan ääressä vaimo hyörii, on siellä onni ja huolettuus: "hyv'iltaa, rauha ja joulu uus!"

Neitosen valitus.

Ma olin kuin kukka kedolla ja kasteen sain ma sulta, kun päivä harjulla vaelti, se välkkyi niinkuin kulta.

Ma olin kuin aamu iloinen,

miks hylkäsit mun, kulta,

sa päivää lemmit ja — kukkani

ei kestänyt sen tulta. —

Sa olit mun nuori onneni, ma olin kuin kedon kukka, nyt rinnassa mulla murhe on ja itken neito rukka.

Salakrouvissa.

Katsohan tuttua krouvarin Siinaa,

aina sun pullean puhtaana nään,

kaadahan tuoppiin hopeista viinaa,

täällä on hauska ja tänne ma jään!

Viina on tippunut kohdussa korven,

kettujen häissä ja tahdissa torven.

Siinan vaari sa oikein teit,

kun viljasi metsähän veit!

Kippis suutari, iskeppä taulaa,

tässäkös juttua piisata vois,

Puuska se Kyöpelin kullasta laulaa,

vinguta viulusta katrilli pois,

siinä on nuuskaa, sylje nyt tappiin,

jotta sun äänesi kuuluisi Lappiin,

kengän ruojista huolikoon hiis,

jos varpaita vilkkuukin viis!

Elämä se on kuin yrttien saari,

viiniä versoo kunnailla sen,

sukkela lautturi oot sinä vaari,

murheen ranta on kaukainen.

Tervepä suntio, kaulaasi kasta,

huomaatko kehdossa nauravaa lasta?

Jyväverot taskuissas kilkattaa,

siis suntio tarita saa.

Sirkkojen soitossa räiskyvi takka;

suutarin Jussi, no, miks olet vait?

Rauhassa istu, kai kyläss' on akka,

maljasi mies, sinä kaksoset sait! —

Tulkoon niistäkin suutarit oivat,

jotta sun naulasi, naskalis soivat,

jos omat poikani parkuu vaan,

ne lukkarin oppiin pa'an!

"Vait, varas liikkuu!" kierteli muori —

"ken siellä ulkona kolkkaa noin?

Naapurin Liisako, Anna, se nuori?" —

Raapase tulta, niin suudella voin!

Anni on kihloissa, tuumii jo häitä, —

voi, älä naura ja, voi, älä väitä,

kuokkuri oon, jollen kutsua saa,

saan sulhonas ritkuttaa.

Tuollapa Puuska jo töytävi pöytää,

viuluaan etsii ja tuoppeja kaas,

ainoan riemunsa pankolta löytää,

nauraa ja itkee ja soittavi taas. —

Parhaita polskia kuulua anna,

nyt sitä vaappuu vaari ja Anna,

suntio Siinan keskelle vie,

kera suutarin liikun mie!

Haarikka-oltta nyt tahdon ma maistaa,

riemuhun riennän kuin päivä ois yö;

krouvarin naama se kuuna jo paistaa,

suntio korosta tähtiä lyö.

Kuulehan kahasta kelloja karjan,

hengitä tuoksua yrttisen tarhan,

Anna, ma sulle nyt hillikat tuon

ja onneksesi minä juon.

Markkinamiehet, te pirttihin tulkaa,

harjaiskannuja eikö jo näy?

Voi, sitä Ansua, lakkia, sulkaa,

herrana heiluu ja pieksuissa käy!

Riimunne pois ja tulkatte joukkoon,

pöydän päähän, ei kerjurin loukkoon,

varsanne appoo jo ruohoja tien,

nyt lähteestä vettä ma vien.

Täällä on leikkiä, lentoa kyllä,

tuska se polttaa, mut surtaisko, ei!

Siitä ma viis, kun on housutkin yllä,

krouvari ryypystä liivini vei,

Puuskalle tilkka ja mies sepä jaksaa,

lukkarin vaimo sun vaivasi maksaa…

Voi, miten suurelta näyttää kuu

ja himmeeltä maalima muu!

Kotiin palaaja.

Kuusista kuiskutti kesäinen henki, liiteli marjasta kukkaan, sirkutti sirkku ja kiistasi kiuru: aikasi mennyt on hukkaan!

Lehvillä silkkiset seitit ne heilui,

nurmella kastekin kiilsi,

lammella pilvien untuvat päilyi —

Voi, miten sydäntä viilsi!

Laine se laulaen liekutti kailaa,

kaarnoja vaaputti lahti,

leijusi auer ja tuulosen kuului

haikean rattosa tahti.

Aikoja menneitä kaikki ne kaikui, aikoja sumu jo peitti; minkäpä kiurut ja lainehet sille, jos maalima yksin mun heitti.

Min marjain.

"Ei missien puhuta nin selvie suomie, ku Lamil ja Lamin Kosel…"

Sanokai toi taval, täl taval työ, tien kylän vällärit, ilkiet noilat, peltuos penkuot, arraas ku hoilat, kehriet marjain, nin eletie myö!

Kaua hyö katto, ku marjain hyö näk,

naapur ol kale, ei ollu se mielien,

kylien lens ja ny huus joka pielien:

siel ei o kukkunnu onnien käk!

Tuks ny min marjain ja polvellen ie, iloin o keväil, ei sil, nieks, o mierie, hyvie viennetien, oikuus käy vierie, eihä myö enie välläreit nie —

Kukka yrttimäel.

Tyttö tyrnä kasvo nin ku yrttimäel on kukka, nokkosiss se kukka ol ja mäen al poika rukka.

Kierme vienty ruohikkuo,

ku pojan tul kukka ottaa,

käs se palo, sylän se palo,

siit ast ei katto Lottaa.

Ol se heila pojallai, mut köyhälle ei tukkaa, kyl se täytyy jättie, se öylön ei kattonnukkaa —.

Kyyhky ja haukka.

Juostaan, juostaan täyttä laukkaa,

leskisiä leikitään,

kyyhky ajaa suurta haukkaa,

yli nurmen lennellään.

Saitko kiini, kyyhky raukka?

Etpä, etpä, hahhahaa!

— Kasvanut on nuori haukka,

kyyhky turhaan juosta saa.

Ei oo leikki leikki lasten,

nuoruuden ken jälleen sais:

kyyhky leijuis haukkaa vasten,

haukka se vaan kuhertais…

Noin ne lensi, Anni, Heikki,

Anni juoksi pirttihin —,

elämä on toinen leikki,

hämmillään on haukkakin.

Takamailla.

Illat istun ikävässä, kankaita aurinko punertaa, aatos toivon siivillä lentää viheriäisen metsän ta'a.

Siellä vuorten tuolla puolen

maaliman suonet pulppuilee,

siellä kyliä, kirkkoja kiiltää,

laaksoissa jokia virtailee.

Täällä kolkon korven mailla

kuusisto raskaasti huminoi,

tumma puro vehoista vilkkuu,

kurjen kuikutus suolta soi.

Tääll' on outo naurun kaiku,

naapurin silmäkin vierastaa,

mykkä ystävä kyntää ja kylvää,

halla viljassa vaeltaa.

Tuuin lasta polvellani, — hallako puhtaan pulmuni saa? Aatos syntyy ja aatos lentää viheriäisen metsän ta'a.

Lypsäjän hyräilyä.

(Huomena taas kun on lauvantai) hoi, kotiin karjani joutaa, pusketko Herttaa Heluna vai! (Jaakko mun lahdelle soutaa).

(Vielä se vieraan leipää syö,)

nostatko noiduttu jalkaa,

sorkkasäärist' on vaiva ja työ,

kas, joko vaskakin alkaa!

(Jaakoll' on tiedossa torpin maat

ja isäntä lainaa kai viljaa —)

kiulusta kuhmuraotsaasi saat,

jollet oo paikalla hiljaa!

(Jaakko on siivokas mies eikä juo,) soh, sonni sen siunattu aasi!… (Tuuloksen rattailla häihin mun tuo —) voi, taivas, jo kiuluni kaasi!

Uusi juhannuslaulu.

Suvi tuli taas mesikukkia kantain, tuulonen virroilta viestejä toi, aaltoset laulaen ui ohi rantain, laajalta laiho jo helmenä soi; kirsikka kukkii, on tuoksua lehto, hyttisen juoksu on elonsa ehto ja kaikki nurmen sirkat soittelee, kun karin hopeekalat polskailee.

Laastut ja pestyt on aitat ja laarit, pihlaja pirttiä kaunistaa, limomajan katveessa istuvat vaarit ja tyttäret sillalla sirkuttaa. Hökkelin aarteet ei almua epää, kirves on naulassa, aurakin lepää, nyt juhta ikeensäkin unhoittaa ja ihmisraukka rauhaa rakentaa.

Nythän on häät sekä armahin aatto, morsian hiipivi kruunussaan, vierellä metsän mielevä saatto nauravi piirissä pitojaan, morsiusviitall' on silkkinen seitti, iltakin kutria kullalla peitti; häähuilut kaikki täydet soinnut saa, kun häitään viettää nuoren vehmas maa.

Ilo nyt on puissa ja laulu on uusi, lehdot on lemmen leikkiä vaan, kerkkiään tuutii rinteellä kuusi, kukkakin uusivi umpujaan, notkossa puronen lähteensä kohtaa; kullanvihreinä pilvet ne hohtaa, kun illan hohde luonnon kirkastaa ja morsian yön hellän suukon saa.

Tule, tule neitoni, katsohan iltaa, katsohon aamua juhannuksen, päivä se kutoo onnelan siltaa, riemu on säikeissä säteiden. Lintuset solmivat kotoista pesää, talvinen rintani laulavi kesää, mun sielu kaipaa sieluasi sun ja kesän onneamme sun ja mun —

Matkan varrelta.

Kuule, jo postikellot ne soi, tuuli se kankaalta kaijun toi -! Kievarin tyttönen haarikka kanna, silmies muistoksi juoda mun anna, puhdas on liinas ja kätes on hienot, silmäs kuin hangella tähdet, niin vienot, voi, kump' ei kyyneltä vuotaa ne vois!

Matka pitkä ja liukas on tie, maantien lokaan et syntynyt lie, täällä sa äitisi sirkkuna liikuit, paimenna kuljit ja keinulla kiikuit, varhain jo töissä ja vuoteessa varhain, unessa haavehet taivaisten tarhain, mielessä sulho, mi katsoisi sun…

Kujassa postikellot ne soi, tomunkin punertaa illankoi, hollirengit ne vajassa syöttää, pajassa seppä vaan kenkiä lyöttää, tuvassa emäntä hyryillen kirnuu, levoton varsa jo pihalla hirnuu, hyvästi tyttönen, hyvästi voi!

Kuutamolla.

Voi, katsos hellämieltä syyskuun iltaa, kuu hymyy hyvänsuovaa hymyään, se kutoo kaislan ääreen kultasiltaa ja liittää maan ja taivaan seiteillään, se kultajuovan karjateille johtaa ja kirkonseinät, riihirivit hohtaa ja salmensuu se välkkyy helmissään.

Puumyllyn luona leijuu yökön siipi, jo kiiltomato soihdun sytyttää ja keltalehtoon kuiskain pari hiipi, nyt pitkät varjot lehto yhdistää; ja hiljaa laine läikkyy kirkkorantaan ja haapain helistessä uupuu santaan, kun kaikki näkinkengät kimmeltää.

Sous illan lainehilla pieni kuutto ja sieltä huilu kuului läpi yön, kun korkealla kulki kurjen muutto, sen aura liiti alla tähtivyön: "pois etelään!" soi joka siiven jänne, "taas kevään tullen yhtä kiirein tänne, kun maanmies alkaa rakkaan toukotyön!"

Lumppuri.

Hän on köyhin ja halvin lumppuri vaan, hän on aina niin vaiti ja aina niin yksin, paha pörhöinen Piski on seurassaan ja he kulkevat ystävyksin.

Ja nilkku on Piski ja ontuva mies,

niin vaikea köyhän on riemusta laulaa

ja raskas on askel ja raskas on ies,

niin monta on mutkaa ja paulaa.

Mut kerjuss' ei kulje hän kuitenkaan,

ei kunnalt' oo pienintä apua saanut,

oman leipänsä syönyt on polveltaan,

yöt sammalevuoteilla maannut.

Hän on outoja oppinut matkoillaan

ja toveri hällä on visainen sauva:

on kirkkainkin kulta se multaa vaan

ja loisto on oikukas vauva.

Ja kuolee se mahtaja oltuaan

ja maassa ne arvoisat luunsakin maatuu,

viis siitä, jos loisteli aikanaan,

kun haudanristitkin kaatuu. —

Seh, Piskini, eihän niin kierosti lie,

pala leipää on vielä, sen kahtia ja'amme

ja meidän on reppu ja vapaa on tie,

taas kylästä lumppuja saamme. —

Ja Piski käy häntäänsä lieruttain, kuin sill' ois aarre ja tuhannen luuta, he kulkevat ystävin rinnakkain, ei kaipaa ne elosta muuta.

Markkinatyttö.

Minä äidittä jäin, minä mierolle jäin,

ja ma markkinavirsiä laulelen näin

hymysilmin ja maireessa huuli;

turun luona ma seison ja niijaan vaan

ja ma vaskisen almuni poimia saan,

sitä ihmiset iloksi luuli. —

Mut naurusta itkuun on puhjeta suu,

ja mun virteni rintahan tokeltuu,

ja rautana harppuni painaa…

Ilotahdin ma taidan, se riemastaa,

sitä maaliman matkoilla oppia saa,

ilonhupsu sen hupsulta lainaa.

Kai loppuvat rattosat lauluni nää,

surusointuja köyhälle raukalle jää,

joita kehdossa kuulla taisin;

jos kaihoni kullaksi muuttua vois,

ja hopeakaikuja harppuni sois,

uporikkaaksi silloin ma saisin…

Mesikakkuja kauniita mulla ois kuus

ja mulla ois hame niin hieno ja uus,

kuin keisarinnan se oisi.

Ja äitini hauta se ristin sais,

jota kullat ja helmet koristais, —

turun luona mun harppuni soisi.

Syyssumussa.

Sankka sumu suruharson lailla rämesoistaan ilmaan terhentää, soutaa vettä, hiipii syksyn mailla, vanhan kirkon kietoo valkovaippoihin, kylmän viiman laskee pirttihin, kylän aamutulet himmentää.

Halkopurret etsii saaren suojaa, katiskassa lahna kolskuilee, lauttur' maalta kutsui ruuhen tuojaa, viime tukkilauttaa ruuna ponnistaa, keksit tyhjään ilmaan luiskahtaa, kesähanurit jo vaikenee.

Surman jäätä jätti halla-aamu, riisti riemut pienten kukkien, rannan lehto on kuin harmaa haamu, joka päänsä nostaa kukkahaudastaan, jäykkä sänki kattaa paljaan maan, oljet, lehdet peittää riihitien.

Kurjet muutti, surren seisoo kuusi tyhjää linnun pesää kantaissaan, närhi yksin näreikössä huusi. Ahon laita hohtaa puolat povellaan, vaahtera on punapuvussaan, sairaan viime punaa on se vaan.

Kesää vie jo syksyn keltapaari, pilkistäissä himmeen auringon, itkun impenä on lahden saari, varis lukkarina virttä vaakuttaa, talvi puhuu, sumu suitsuttaa, luonto surussansa mykkä on.

"RIUVUN VETO"

"Riuvun veto".

(Tapakuvaus hämäläisille sävelille)

"Olut on Remusen poika!" — — — — — — "Olut on oikea nimensä, hyvä juoma hurskahille paha paljon juonehille:"

Kanteletar.

I.

Alkulaulu.

Tuomas on tullut ja joulun se toi, kylmää kättä se oikoo takkaan, piikaset pikkaset juoskatte, hoi, olvi jo kuohuu sakkaan! Peskää palkit ja kiuvas harmaa, haltija Tuomas ei suuttua sais, ovelta kääntyis varmaan!

Renki, sen juntta, jo hakoja vie, sieppaa seinältä liukkaat sukset, jotta ois tuoksua kuisti ja tie, nurkat ja pirtin ukset! Huutopoikakin vettä kanna, lauteille kiulut ja saunahan lies, ruunalle kaurat kanna!

Nouse jo pankolta ukkikin vaan, pitkää näit sinä talven unta, kas, lumiaura jo käy yli maan työntäen tieltään lunta; vemmel piukkii ja kanget kiikkuu, mummokin kelkkansa tielle jo sai, siintäen harjut vilkkuu.

Yötulet töllistä valkean tuo, hopeesirppinä kuukin hohtaa, taivaalta tähtöset silmänsä luo, ihmisen silmään kohtaa… aatos uusi nyt kauvas kantaa, leijuen pois yli siintävän maan, toivoen uutta rantaa.

Voi, miten kaunis on huurteessa puu, riihen nurkkiin pakkanen paukkuu, kirkolta reet, hevot tuiskautuu, vieraille Musti haukkuu. Huomen hohdossa juhla alkaa, Tuomas on tullut ja joulun se toi, lyöpi jo pientä jalkaa! —

II.

Riuvun veto.

Nyt on Tuomaan runtu meillä, ei oo turhan huolta muusta;

miss' on riuku, meidän riuku? Oljen korsilla!

Vanha paimen karjamaillaan veisti riuvun kelopuusta,

silloin lauloi linnut vihrehillä orsilla. —

:|: Kuule raitinristissä jo kolketta,

pojat kantaa juhlariukua! :|:

Koivusaavi emännält' on hyvän mielen huomenlaina,

riuvulla se riippuu, vaappuu punavanteineen,

eikä meidän valkosaavi Tuomaan oluvista paina,

soittakaa jo tumpeleilla kukin hiljalleen!

:|: Kiltti kirvesmies jo tekokirveen sai,

loismies pärehöylää vuolee kai. :|:

Tuolta riukuseura saapuu, kummit, kaimat, serkku kansa,

vanteet, tiuvut, aisakellot kaikin kaikumaan!

Pilli-Janne täyttä rintaa soittaa posket pullollansa,

riukumestar' rientää silkkihattu kallellaan,

:|: sepä "sihtaa" riuvun ihan määrälleen,

vaskisangat nosti nenälleen. :|:

Suutar-Jussi heitti lestit, tuoll' on paksu siltavouti,

suntio se unisilmin joukkoon tallustaa,

kylän vanhin tieltä nauraa, Lassi hanurinsa nouti,

hilke, kolke yli kylän ilmaan lellahtaa.

:|: Nosta pieni piltti tuohisoihtuas,

kulje suorana kuin kuningas! :|:

Katsos, salapojat lainavaattein aidan varjoon hiipi,

Ansu juoksi … tytön lyllyt pääs jo lukon taa

tirskuen ne sieltä ilkkuu: "miss on sulla kukon siipi?"

Luukusta ne Ansun silmiin piimää pirskottaa.

:|: — Tähtipojat kultavöin käy riuvun luo,

päässä töttö hauskan mielen tuo… :|:

Pesästäänkö karhu pääsi, pystypäin se ressuttaapi,

rautavitjat kaulassa se vuoroin viheltää,

kanki käissä kulkuniekka hallipartaa kuljettaapi,

vielä miestä yhdeksän sen valtaa vähentää.

:|: Metsän valtijas on saatu saarroksin,

tuotu riukujuhlan kemuihin. — :|:

Kuule, vitjat kalskuu, kengän alla narskuu joulun hanki.

näitkö, taljan alta vilkkui Joki-Tuomon pää,

tuoss' on, halli, suolakippo, päästäkää jo metsään vanki;

katso, rantakalliot ne kaukaa häämöittää!

:|: Ilojono niinkuin käärme luikertaa,

joka osa elää, liikahtaa. :|:

Jälkijoukoss' Sanna, Vappu, Taava, Henna, kylän kukka,

Heikki silmiin katsoo, korvan juureen kuiskuttaa,

siell' on Taavi, lännen Teppo, yksin kuhnii Lassi rukka.

Hulmuvasta sainiosta riuku kiillon saa!

:|: Haasta Kili-Aatun porokello soi,

pihan kisaan joukko teutaroi. :|:

III.

Taloon tulo.

:|: Kuistilla kellot kiihtyy, emäntä se vierastupahan jo johti, ovilta tulet tulvi, pihahangen lumi hohti. :|: :|: Anna tietä vaarikulta, täss on joukko, jot'ei suru paina, pistä tyttö piippuun tulta, sua muistelen ma aina! :|:

:|: Seinill' on päresoihdut, "olkihimmeli" se katon alla leijaa, täällä on kunnon kansaa, eikä toinen toistaan veijaa. :|: :|: Saitko tuolin turvaan riuvun, juhlariuvun ovilattialta. kiillä kirves, höylä liuvu, veistä päältä, vuole alta! :|:

:|: Taitava riukumestar, tutki, neuvo sävysällejäsi näitä, sulla on neljät silmät, — on kuin vietettäisi häitä. :|: :|: Tuomas sulho suora, nuori, armas joulu morsianna loistais; sajasneitona vanhin muori, ilojuomat surut poistais! :|:

:|: Kankea karhu tanssaa, neliryömin ryskii raskas korven ukko, kämmen sen lyöpi rautaa, kaikuu katto, soipi lukko. :|: :|: Anna sille ryyppy pieni, viinan kultatilkka jalkaa nostaa, tänne, sirkku, käypi tieni, saan kai kihlat sulle ostaa! :|:

:|: Piijat, ne pirtin linnut, nosti oluttynnörin jo jakkaralle, niillä on puiset tuopit, niiniverkko soljui alle. :|: :|: Punajuomaa tulpat tuhlaa, riukusaavin täydet kuohut saamme, tää on vaareimme tappijuhlaa, kauniin lahjan näin me ja'amme! :|:

:|: Pirtissä pila viihtyy, nauru helkkii niinkuin ääni kirkkaan tiuvun, vieras ja tuttu yhtyy. pojat hyppii yli riuvun. :|: :|: Helyt heiluu, letit lentää, sirot solet peittää päätä, kaulaa, on se maalima simaa sentään, kuule kuinka pojat laulaa: :|:

IV.

Kiitoslaulut.

(Helkavirren sävel.)

Isännän ma ensin kiitän. kun on suohon suojan tehnyt, piittähirren petäjästä, kankahalle katoksensa, ruotehet romeikolta, sammalet sulilta mailta. Usein hyvän isännän, sen tarkan talon isännän, — jäänyt on kinnasta kivelle, saahessa tätä salia, kamaria kalkuttaissa; kaatoi tuosta kauniin kasken, kylvi maita, kylvi soita, kasvatti vihannan viljan, siit' on vilkas viina tullut, olut on ohrista osattu!

Emännän ma sitte kiitän, se tarkka talon emäntä, kuulevi kukotta nousta, vihkimähän Viljoansa, katsomahan karjoansa. Usein on hyvä emäntä, tämän talon tarkka nainen, ohrista oluen pannut, maun tehnyt maltahista, huhutellut humalata, virutellut viinakullan. Hyvin on tehnynnä emäntä, kun ompi olutta pannut, siit on tehnyt sen paremmin, kun on juomahan kututtu.

V.

Lopettajaiset.

Tule, ota kivot, kiulut kanna, nyt on elo uusi,

tumpelit, kellot ja muut jopa vaijeta saavat!

Hyvän talon hyvä mies se tupaan joka pojan huusi,

siellä on tyttäret sorjat kuin syksyllä haavat…

:|: Oottaa ilon olutkestit, sarkkaa nostele vuoroin,

sieppaa helosilmä vyöltä, laula yksin ja kuoroin! :|:

Pilli-Janne lupas tulla … tanhu alkaa —

— ullakolla Tuomas lyöpi pientä jalkaa.

SANANSELITYKSIÄ:

litku = tahti, ritkuttaa, hypittää tahdin mukaan.

tokkelo = hupsu.

katsanto = katse, kasvot.

juolukka, juomukka = juopukan marja.

runtu = pyhän jälkeinen joutopäivä.

korho = kuuro.

kaila = kaisla.

hillikka, lehmän hilikka = kolmiterttunen marja.

seitti = hämähäkin verkko,

takkela = jämeä, tanakka.

sainio = soihtu.

sajasneito = morsiustyttö.

tanhu = tanssi,

remma, ressula, helosilmä = heila, kulta.

kuutto = yhdestä puusta tehty vene.

Lammin murteessa välläri = juoruja; ie = jää; nie = nää; tyrnä = jämeä, tanakka: öylön = eilen.

anuri = käsipeli.

tumpeli = pieni kello.

Tuuloslaiset rattaat ovat Hämeessä tunnettuja.

"Riuvun veto". Ammoisista ajoista on Pälkäneen Luikalan saarikylässä aina jouluk. 29 p:nä vietetty n.k. "riuvun vetoa" eli riukujuhlaa. IV:nen sarjan laulut ovat osaksi saadut Luikalan kylästä, osaksi otetut Kantelettaren lauluista: N:o 112, 113, 114, joihin ne nähtävästi kuuluvat. Riuvun veto on jonkunlainen "Tuomaan oliivien" juhla.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK KYLÄN LAULUJA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

KYLÄN LAULUJA

SISÄLTÖ:

I.

II.

III.

"RIUVUN VETO"

I.

II.

III.

IV.

V.

SANANSELITYKSIÄ:

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE