The Project Gutenberg eBook of "Suurlakkokuvia" y.m. työväenlauluja

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: "Suurlakkokuvia" y.m. työväenlauluja

Author: Kössi Kaatra

Release date: April 27, 2015 [eBook #48814]

Language: Finnish

Credits: E-text prepared by Jari Koivisto and Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK "SUURLAKKOKUVIA" Y.M. TYÖVÄENLAULUJA ***

E-text prepared by Jari Koivisto and Tapio Riikonen

"SUURLAKKOKUVIA" Y.M. TYÖVÄENLAULUJA

Kirj.

KÖSSI LINDSTRÖM [KAATRA]

Hämeenlinnassa 1906,

Boman & Karlsson'in kustannuksella.

SISÄLLYS:

Suurina päivinä.

"Suurlakkokuvia" I, II, III, IV.

Laulajan laulu.

Viesti.

Vappuna.

Kun ymmärtäisivät.

Häpeäpäivinä.

Politiikka.

Tulkohon valkeus!

Vanhus.

Juhlien jälkeen.

Heräävä kansa.

Taistelu käymään!

Ääniolkeusmerkki.

Juhannuslaulu.

Uudistusten aikana.

Lemminkäisen laulu.

Rajamaalaiset.

Simson.

Sekasorto.

Hei, hauska on…!

Suo siellä, vetelä täällä.

Korven kovakourat.

Raatajat rahanalaiset!

Huutavan ääni.

Veljen haudalla.

Maailman meno.

Siellä — täällä.

Elämän filosofiaa.

Älkää itkekö!

"Kultainen" nuoriso.

Niin.

Pitäkää silmänne avoinna!

Sairaalle säädylle.

Ropo uhriarkkuun.

Nagaikkalaulu.

22/1 1906.

Nyt aika seisoo.

Ennustuksia.

Belzatsar juhlii.

Meren käydessä.

Vanha ja uusi vuosi.

Ota vastaan valonjuhla…!

Sairasta väkeä.

Veljet rautatiellä…

Että kertakin!

Meill' on niin.

Orjattaret.

Työhön.

Taistelulaulu.

SUURINA PÄIVINÄ

Tulivuoret syöksyvät tulta ja laavavirrat kattavat maata.

Kylät sortuvat, kaupungit raunioittuu ja yksilöitä pakahtuu raunioiden alla ja kuolee kurjalla kuolemalla. Elo seisahtuu.

Ei kenkään arvata saata, mitä tullut on, mitä tuleva on, mitä tuova on nousu nyt auringon, joka katsoo kauhistuksen yli.

Mut entinen merkki jos paikkansa pitää, niin: kauhujen jäljissä kauneus itää ja raunioiden tuhkassa uus elo herää, luo kukkaset terää ja avautuu hyvinvoinnin syli.

Ja ainakin yksi seikka varma on ihan: On suuren suurta elää, kun yhdessä päivässä, yhdessä yössä nyt uutta luodaan enemmän kuin vuosisatain työssä, kun luonnonvoimat liikkuvat ja jumalaisen vihan ja koston kauhukanteloinen helää!

SUURLAKKOKUVIA

I.

Katso, tehdaskorttelissa seisahtivat koneet äkin, pyörät kaikk' on nukuksissa, asuntoina hämähäkin; ei nyt kuulu kalke, kilke sieltä niinkuin aina ennen; poiss' on raatajoiden vilke töiden luona tullen, mennen.

Suunnattoman suuret pajat, joiss' on työtä tuhansille, lukoss' ovat pitkät ajat, vailla miestä moukarille; kymmenien kutomoiden koneet nukkuu tuhatluvut; eivät suihka pirrat, joiden ääress' seisoi äsken suvut.

Lakoss' ovat orjajoukot. Kurjiss' esikaupungeissa, joissa heill' on täynnä loukot kamalissa kasarmeissa, näkee nälkää lakkolaiset vaimoineen ja lapsinensa, vaikka kädet auttavaiset tuokin heille antimensa.

Nälkää näkee lakkolaiset. Eikä tuossa kyllin vielä: sadat naiset, lapsukaiset, miehet kuolee hätään siellä. Runsaimmatkin avunlähteet suovat erän liian niukan; ain on eessä pelkät tähteet; hyvä jos saa kukin hiukan.

Mut on hätää muuallakin, ei vaan orjain asunnoilla: Vaiv' on vakaa linnoissakin kapitaalin valtijoilla: tuottaa päivä joka ainoo, tappiota tuhat sataa, Vararikot varmat vainoo, jos vaan jatkuu tätä rataa.

Vaan ei toistaan lähemmäksi astu kumpainenkaan puoli. Viel' ei kyllin käskijäksi ole käynyt julma huoli. Voitostansa varmat ovat Voima työn ja kapitaali; isännill' on tunnot kovat, lakkolaisill' ylhä maali.

II.

Saavat tietää lakkolaiset, että isännistö koittaa, apunansa raukkamaiset petturjoukot, pelin voittaa; saavat tietää tuskatunnoin rikkurien kurjan aikeen viedä heiltä, minkä kunnoin sais he kautta vaivan vaikeen.

Nousee viha poljetuiden niinkuin sutten; kauhunsana vierii kautta kansan suiden väkivallan tartuntana: — Teko tuo on torjuttava; vaikka vaatisi se verta. I'ät täss' on horjuttava, ellei totta tehdä kerta!

Saavat vielä tiedon milloin tunnottomat työhön käyvät. Lakkolaiset joukoin silloin tehtaiden luo ehättäyvät. Syntyy siinä käsirysy miesten kesken hurjan huima, kukin lyö, ei kenkään kysy, kun on eessä toimi tuima.

Saapuu avuks rikkureille poliiseja parvi sankka; mutt'ei nuokaan riitä heille, kosk'on vainolainen vankka, ja kun vielä ryysytakit paljastavat aseet murhan, hopun saavat vallan rakit jälkeen verenvuodon turhan.

Oteltua tuossa ajan asein sekä kourin kovin, petturit jo hujan hajan pakenevat työstä tovin. joku heistä kuolon unta nukkuu talven tantereella, useampi punas lunta haavojensa hurmehella.

Voimmakkaammat saivat voiton. Mutta niinkuin siivin sentään peloss' ankaramman koiton joukot kotihinsa entää; Voittajat näät kauempana kauhukuvan synkän näki: ylpeänä, ankarana siellä saapui sotaväki.

III.

Kuule, mikä melske, melu niinkuin vuorenvyöryn pauhu, käskysanain kajahteiu, hämmennys ja hurja kauhu täyttää ilman kaupungissa, jossa vielä äsken aivan toimiss' oltiin rauhaisissa arkihuolen, arkivaivan.

Liikkeell' ovat lakkolaiset; ryysyissä ja repaleissa nälistyneet miehet, naiset ajelehtaa kulkueissa, joiss' on joka ainoassa tuhat määrät inehmoista sama verta saattamassa muuta elononnen loista.

Peloittavat voimat liikkuu kaikkialla katuloilla; niinkuin merten laineet liikkuu hirmumyrskyn soiden noilla; niinkuin pedot tuhatpäiset mustat ihmismassat matkaa; niinkuin sadun jättiläiset taivaltansa joukot jatkaa.

Mutta vaikka eri tietä kulkee ihmismetsät tummat, johtaa samaan määrään heitä salavoimat varmat, kummat. Keskeen monimiljoonaisen kaupungin käy kulku vakaa, työntäin joukon etumaisen tieltään aina toinen takaa.

Torill' aavall', avaralla seisahtavat laumat vasta punalippujensa alla virstamääräin poljennasta; seisoo satatuhat miestä, naista kuolon kalpeata, jotk' ei siedä orjan iestä mielivaltaa ruoskivata.

Äkin jotkut siellä täällä sanatäydet suunsa avaa seisten hartioiden päällä, kansan kuullen haasteltavaa: — Orjasisaret ja veljet, tulisimman tuskan tutut, katki kahleet, poikki teljet, palasiksi pakkonutut!

Orjaveljet, orjasiskot, uuvutetut työllä hoki: emmehän kuin madot, liskot madell' enää mieli toki. Pysähtyköön kulku kurja kuolonvaelluksen vinhan, tauotkoon jo tanssi hurja kanssa epätoivon inhan.

Kosk' on kerta noussut kansa ottamahan osaa siitä, min vei korskat kokonansa, niin ei sille rahdut riitä, ei, vaan vaivaan vaipumatta vihan vimmoin taistelkaamme, kunis viimein taipumatta hyvinvoinnin-voiton saamme.

Soikoot sotatorvet meidän luokkavihan säveleitä avoin korvin kuulla heidän, jotka jaloin tallaa meitä; soikoon ukkosäänin kerran sävel uudenajan kuoron: aik' on laata valta herran, olkoon nyt jo orjan vuoro! —

Sanoivat Mut amen kumma päätti puheet sananiekkain, kun näät sotaväen summa saapui ratsain kanssa miekkain, joiden terät tulikielin putoaisi päitä kohti, ellei poistu kansa mielin, jos se vastustella tohti.

Mut ei pakoon kansa suori lailla rikollisten halpain, vaan se seisoo niinkui vuori eessä kimmeltäväin kalpain, Ja kun viime kehoitusta eivät joukot varteen ota, alkaa toimi mustan musta, veljenverin ilmi sota.

Kannustavat ratsujansa asemiehet lakkolaumaan, sala-asein, nyrkein kansa käypi kiukuin puolustaumaan, vainon villi virsi raikaa, kuolonparahdukset soivat, kylmät kiroukset kaikaa, hurmevirrat huppeloivat.

Kaatuu alle kavioiden moni valju vaimoraukka, miekanteräin ankaroiden jäljiss' asuu miesten hukka. Mutta yhä iskut kiihtyy monen kertaisina karttuin, turmatyössä joukot viihtyy verenvuodannasta varttuin.

Vaan kun vielä saapuu kiirein tuhat sotamiestä jalan kaartain kalmanputkipiirein lakkolaisten taisto-alan, niin ei enää rahvas saata asett' eikä kättä nostaa, Vaan sen täytyy viimein laata, päättäin toki toisten kostaa.

Yli ruumisröykkiöiden, kahakassa kaatuneiden, jälkeen päivän hirmutöiden, kautta suorimpien teiden lakkolaiset verta valuin pakenevat kiirehellä, sotaväki surmakaluin jalka jalan kinterellä.

IV.

Puoliyö. On talven taivaan alla pilvipeite harmaa. Väsyneenä päivän vaivaan nukkuu kaikki kansa varmaan; jälkeen kaiken kauhun tuovan sekasorron, tuskan, turman tuta saa se rauhan suovan, huojentavan unen hurman.

Missä äsken sota soitti kamalinta kanneltansa, koska kansa seistä koitti vaikeassa vaivassansa, siinä lepää satakunta lakkolaista jäätyneenä ikipitkän yönsä unta kuolon helmaan häätyneenä.

Lepää lumi-untuvilla uhrit työn ja orjaikeen kiteisillä katsehilla unen raskaan, kuolonsikeen; uudenajan sankareina jälkeen uljaan urhotyönsä kunnialla kaatuneina nukkuvat he hangell' yönsä.

Mutta minne sodanhenki punasiivin päivin liitää, sinne halki yöhyenkin haaskalintuparvi kiitää; miss' on jälkeen taiston hetken vainajain ja veren lemu, siellä jälkeen lentoretken korpeill' on myös aimo kemu:

Hiipii taistotanterelle patrulleja parvi hiljaa työlle salakähmäiselle: korjatakseen kuolon viljaa ilman ruumissiunausta, ilman ainutt' arkkulautaa, ilman kelloin kilkahdusta vihkimättömähän hautaan.

Peitoss' yön ja tehden pilkkaa kymmenkunta halvint' orjaa, kunnotonta, kiirevilkkaa kaatunehet kaikki korjaa, ettei enää huomenella, saapuessa surijoiden mielin ottaa omaisensa, jälkeäkään löydy noiden.

LAULAJAN LAULU

Kansa kärsivä, itkevä, nyyhkyttävä, kansa poljettu, piesty ja lyöty, kansa orjuuskahleilla kytketty, kansa murheen mierohon myöty:

Sun vaivas tunnen ma viimeiseen

hätähuutoon asti ja parkuun,

ja vaikka ma luotasi lähtisin pois,

en tuolta ma pääsisi karkuun.

Se on veressä mulla. Sen join minä jo

oman äitini rinnoista ennen,

ajan armahan, ilojen-valkean,

lapsriemuja tulvivan mennen.

Ja sen tuntea sain minä itsekin,

kun vankemmaksi ma vartuin,

kun eloni purren peräsimeen

käsin tottumattomin tartuin.

Ja vaikken saanut ma nielläkään,

mitä monikin täällä on saanut,

en vaivaa enemmän kärsineen

toki tuntemast' ole laannut.

Ja siitä mun lauluni lahjakin on ja siitä mun soittoni helää, sen vuoksi mun vereni virtaelee, teen työtä ja tahdon elää!

VIESTI

Vierii viesti kummanlainen nyt jo joka mökkihin, kuss' on elonorja vainen surun lyömä yksikin.

Sait jo kyllin tuta iestä

pakon paljon vaativan,

sait jo tarpeeks tyhjää hiestä

yön ja päivän raadannan.

Ethän mieli enää olla

orja, juhta joutavin,

ase toisen, porras, jolla

astuu jalka öykkärin?

Ethän tahdo että suruun

sortuu jälkeläisesi,

Vaikka itse tyydyit muruun,

kun et saanut enempi?

Ethän usko, että vasta,

korvaukseks kärsinnän,

saat sä palkan taivahasta

jälkeen tämän elämän?

Miksi siis sa vielä voihkaat

toivotonta voihkinaa,

yöt ja päivät pitkät oihkaat,

kun et mitään siitä saa?

Etkö tohdi kättä nostaa

kärsimystä vastahan,

ajan toisen oikeutt' ostaa

vaikka lailla marttiiran?

Jos sa tohdit, niinpä lähde

tuskan kanssa taistohon,

itsesi ja lastes tähden,

joilla elo eessä on.

Muutoin yhä vielä huole,

kärsi, kärsi katkeraan,

päättyessä päiväs kuole

niinkuin pienin mato maan.

Oma harras halu ynnä

oma voima käytä siis,

onnes sarka itse kynnä,

usko uusiin unelmiis.

Etsi elon tieltä toinen

sinunlaises orja myös,

elononnen kurja loinen,

jonk' on mieli myöskin yöss'.

Kolmas, neljäs — kymmeninkin

oot sa heitä tapaava;

etsi, etsi, mistä minkin;

noit on oiva armeija.

Eihän ole tarvis yksin

käydäkään sun taisteluun,

Vaan sa kulje käsityksin

kanssa kurjan monen muun.

Noin sa voit kuin leikilläsi

käydä sotaa sorjimpaa;

noin vaan loppuu kärsintäsi,

Valhe kuoliniskun saa.

Nouse vaan ja työhön ryhdy

miehen mielin luottavin,

valonarmeijahan yhdy

sotilaana kertakin.

Taisto tää on suurin, josta tietää aika kertoa, pyhin myös, kun taistelosta täss' on hyöty kaikilla!

* * *

Näinpä kertoo viesti. Kohta jokainen sen kuullut on; kunpa vaan vois sanat johtaa kunkin tähän taistohon.

Kunpa siemen, jonka kylvää aika rintoin ihmisten, toisi sadon suuren, ylvään, kasvun tuhatkertaisen.

VAPPUNA

Kuuletteko, kuinka kevät laulaa maassa, puissa, ilmass' avaruuden, kaikkialla, kantain säveleitä syksynlasten synkkiin sydämihin.

Kuuletteko, kuinka virret kaikuu, kasvain kasvamistaan valtavaksi riemusoitoks' elon kunniaksi.

Kevät laulaa; sanat soivat: Kuolo itse kuolkohon ja elon voima tiensä raivatkohon tilaa tehden luonnon luomuksille maassa olla.

Rikkautta täynn' on suuri luonto, aartehia kohdussaan se kantaa iloks inehmoisen, luonnon herran.

Esiin siis ne vainen kätköistänsä, helmet kalliit päivän päilyville, erä kunkin kuolevaisen käteen!

Ota osas, osaton jos olet, ota onnes, onneton jos olet; elä, elä, ellet kuolla mieli! Siin' on elämäsi ainut ohja.

Jos on tielläs kanto taikka kivi, vuori suuri taikka syvä uoma, niin ne poista: kannot irti kisko, kivet särje, vuoret maahan murra, pitkospuita syvänteihin laita.

Ja jos hiipii luokses luihu varas, eräs viejä, elos turman tuoja, ole valvehilla, kädess' ase (ellet yksin nyrkkihis sa luota) ota vastaan tuo, vaikk' ois se veljes, ja se tieltäs lyö ja — empimättä, tinkimättä elä elämäsi, nauti onnes, joka sulle suotiin.

Paljon laulaa kevään kaunis virsi, paljon kevään kannel suuri soittaa, yli maiden vierii sävel-aallot joka korvan kuulla, joka rinnan elonriemun rikkaan syttäjänä.

Kuule vain sa kevään ylhä laulu, kuule, kansa, kahlehissa käypä, kuule, kansa, viime vereen piesty, tallattu ja porraspuuksi pantu. Kuule kevätlaulua, mi soipi; sodan sorja laula on se meille!

KUN YMMÄRTÄISIVÄT.

Kun ymmärtäisivät ylpeet ja korskat ja "korkeimmat", että heitänsä vastaan he nousee, kun meitä he vastustavat.

Heille parempi on valenöyryys,

valeuskollisuus sekä muu

inha silmienpalvelus, kettuus,

katinkultaiset sanat suun,

kuin kanssakäyminen kaunis, suora, vilpitön rakkaus tuo, jota vapaa veljeystunne, inhimillinen siittää ja suo.

Heille "onni", mi huokauksissa,

salatuskassa päivän ja yön

vain näyttäytyy, paremp' ompi

kuin siunaus siunatun työn.

Ja vaikk' olis silmäinsä eessä

koko huutava onnettomuus

poloraukkojen meidän ja — heidän,

heillä vain yhä uhma on uus,

ja he silmänsä sulkee ja tukkii arat korvansa, ettei he vaan katumuksehen lankeisi eikä mieltä muuttaisi milloinkaan.

Niin — eivät he ymmärrä ylpeet, vaan tanssivat nuorallaan, sinis, kun tuo kätkee, ja — silloin he kaitkohon niskojaan!

HÄPEÄPÄIVINÄ

Ei vieläkään lopu siis sukukuntamme kurjuus, yhä vieläkin siis suukapulat suitamme sulkee ja orja on orja ja herra on herra

ja kaikki on niinkuin "ollakin pitää". Taas pettivät kansaa ne, joita se kantoi kunniahan, ne, jotka se kauneimmiksensa katsoi ja joille se onnensa ohjakset uskoi ja joill' oli valta ja voima.

He pettivät kansaa He pilkkasivat pyhää ja rikkoivat kaikkein korkeinta vastaan ja tuomion päällensä langettivat.

He hylkäsivät kansan.

Mut hyljätä taitaa kansakin heidät

ja työntää he luotaan pois,

ja voi heitä silloin, Voi!

Voi silloin heitä, kun nousee kansa

ja takasin viskaa pöyhkien pilkan

ja korskien herjan,

ja rankaisee

joka rikkoumuksen ja synnin ja valheen,

min seurauksista kärsi se tuskaa

ja lyöntejä sai.

Näet vuossadat pitkät on anteeksi suotu, yhä anteeksi suotu ja oihkien, voihkien vuoteltu aikaa, jona kauhujen lähtehet ehtyisi viimein; Vaan ei ole koittanut kaivattu päivä ja ei ole surkeus loppunut maasta ja ei ole ihminen noussut. Mut — anteeks on annettu aina ja aina.

Vaan enään ei! On anteeksi anto jo kuollut ja vainaa, ja itseensä vain polo kansa nyt uskoo ja itsellensä se elää!

POLITIIKKA

Nyt mestari pettää Juudaan, mut Juudas mestarin myös; ja hopeapenningit helkkää ja saatana ilkkuu yöss'!

Ja opetuslapset nauraa

ja itkee ja huokailee.

Mut yhdessä paimen ja lampaat

toki rauhassa ruokailee.

Ja atrian jälkeen kallein jo ristihin naulitaan ja Juudas nuorassa roikkuu ja kansa on kummissaan.

TULKOHON VALKEUS!

Kauhujen kaarneet lentelevät nyt ilmojen äärtä, etsien saaliitaan, lapsia murheen maan, peittäen auringon, valon taivahan kannelta kaihtain. Ihmiset huolien käy, kun ei onnea näy.

Elämännautinnoiden lähde on ehtynyt tyyten;

ilojen maljoiss' ui myrkykkäät surun kyyt;

valhe ja totuus muuttavat karvaa, vaihtavat virkaa

hyötyen toisistaan; rakkaus raadeltu on.

Kauneus näivettyy. Kuin matojen kalvama kukka

kuihtuu ja kuolee tuo. Surkeudella ei oo'

rajoja laisinkaan, ei kohtuut', ei edes määrää,

missä se seisahtuis, milloin se kylläks sais.

"Tulkohon valkeus!"-huuto jo kauan on kaikunut maassa,

kun viha villiytyi, kun paha paatui vaan.

"Tulkohon valkeus!" huutavat vuossadat synkät ja raskaat

yössä, mi yltyy ain. — Salass' on vastaisuus.

Lyöty on tulta jo silloin ja tällöin tuolla ja täällä,

soihdut on syttynehet, valkeat loimunnehet,

mutta ne virvoina vain ovat leikkiä lyöneet ja kiirein

tuhkana tummunehet, hiilenä häipynehet.

Missä on siis tuo liekki, mi ylhänä, suurena palaa

valkeutt' tarjoten, kun uhkaa kuoleman yö?

Onko se taivaan liesillä tai maan uumenten alla?

Ei! Se on rinnoissa vain ihmislapsosien.

Rinnoissa ihmisten tuli hiilissä hehkuu ja kytee.

Koska se loimuta saa kertakin kunniassaan?

Koska se leimahtaa, niin ett' täys päivä on kerta

ympäri maailmaa? Koska se leimahtaa?

Sytyttäkää tulet! Puhaltakaa kipinöihin ja tuhkaan!

Pilviä puhkaiskaa! Sumua surmatkaa!

Sytyttäkää tulet! Siinäpä valkeutemme on taika.

Siis: Tulet leimuamaan! Aurinko asemilleen!

VANHUS

"Pois heitä kuokka kourasta sa vaari vanha jo; kas kohta lepoon laskeva on elos aurinko.

Sun selkäsi on köyrtynyt,

on hapses harvenneet,

Oi miksi, miksi vielä nyt

noin paljon työtä teet?

Ja ethän edes, vanhus sa,

sarkaasi kuokikaan,

muokkaathan vieraan peltoa

kuin orja aina vaan.

Et myöskään eteen lastesi

aherra ahkeraan,

kun hyljäten sun, luotasi

he poistui maailmaan.

Miks siis noin ylivoimin sa

kuokkaasi käyttelet,

jo herjetä ja huoata

sa tahdo, ukko, et?"

Ei vastausta vaari vaan

suo mulle ensinkään,

ei hellitä hän kuokastaan,

ei heitä vartta tään.

Vaan helmikirkkaat kyynelet nyt vaarin silmät saa ja kasvot kurjat, kurttuiset ne maahan vuodattaa.

JUHLIEN JÄLKEEN

Nyt elää suot ja raaka massa liikkuu ja hongat horjuu, kun pohja alla kiikkuu, ja merkit näkyy auringossa, kuussa ja tähtimeressä ja muussa.

Ja tulevaisuus hohtaa töiden takaa, tuo aika uus mi tasan onnen jakaa, kuin selkein päivä, kirkkain huomenhetki, kun päättynyt on öisten valtain retki, ja varmuus kasvaa jättivuoren lailla ja kenkään sit' ei enää ole vailla.

HERÄÄVÄ KANSA

Voi kuink' on kaunista kansa, kun se itkien, nauraen katkovi kahlehiansa ja pohja sen alla on paattaa; kun kyltynyt on se jo onnettomuuteen ja tahtovi tuskasta riemuhun uuteen, min töillä se ansaita saattaa.

Ja kuink' on se ylväs ja suuri, vaikk' äsken se viel' oli heikko ja horjuva juuri kuin ruoko, mi tuulessa taipuu, ja se ei ole tovinlasten heiluva joukko, ei toivoton, töis' epätietoinen, houkko, Vaan joukko, joll' on pyhä kaipuu.

Se on uudenajan ristinväki, joka tulevan taivaansa elämässä näki ja uskoa myös sitä tohti; joka kulkee varmana varmahan maaliin ja saa myös varmasti onnensa saaliin, joka sielujen silmihin hohti.

TAISTELU KÄYMÄÄN!

Surkeus, surkeus koska sa lakkaat,

milloinka päivämme paistaa?

Kalpeina, valkeina vaivansa alla

sammuvin silmin,

kuolevin katsein,

koukussa käyden,

läähättämällä

kulkevat luonnon korkeat herrat,

ihmiset täällä,

orjina vapaat ja vapaiksi luodut,

juhtina teillä,

joill' ei loppua laisin.

Suissa on siteet ja kielissä kahleet

ihmislapsilla, joilleka vainen

haastamistaito ja suun sanat suotiin.

Hyi tätä pilkkaa ja sortoa luonnon,

hyi väkivaltaa

alhaista, inhaa,

luonnottominta ja kauhistavimpaa!

Eikö jo pakahdu piinattu luonto,

kärsiessänsä

tällaista täällä,

taikka se lankea vuorena noiden

kurjien yli,

jotka sen kauneutt' tallaa ja sylkee,

rutsaajajoukon

mielettömimmän ja hullun?

Eikö jo suoriu sorrettu lauma

päällensä pannen

sotisovan sorjan

teilaajiansa

vastahan vimmoin ja kiukuin,

kun ylivoima on sillä ja voitto

varma on taattu?

Taistelu käymään!

Pitkin linjaa taistelu käymään

armahtamatta

vastustajoita,

koska on armahdus käytetty kaikki

aikojen vierren,

eikä se satoa suonut.

Kuuroiksi korvat,

ettei valitushuutojen vuoksi

taistelu jäisi

kesk'eräseksi.

Sulkekaa silmät,

ett'ette voisi

heltyä kesken;

lyötävä näät on vihdoin jo kaikki

ihmisen tielle

estettä luova.

Mutta jos antavat vastustajamme

aseensa meille: —

anteeksi heille.

Oikeus ensin ja viimeksi kosto.

Emmehän seuraa

neuvoja heidän,

emmehän pöyhkiä matki.

Oikeus elää ja oikeus olla!

Siinä on kaikki,

missä me riipumme kiinni.

Kuin kevätvirtojen voimakas juoksu

olkohon meidän

kulkumme kaunista kohti.

Kuin suven suuri ja selkeä päivä,

onnemme päivä

olkohon taistelun tauottuessa.

Syys oli synkkä ja sairas jo meillä,

talvea tarpeeksi saimme jo täällä.

Nyt suven vuoro on tullut!

ÄÄNIOIKEUSMERKKI

"Yleinen äänioikeus" ja nyrkki alla sen! Tuo kiinnitä sa rintahas, sen taika tuntien.

Tuo kiinnitä sa rintahas ja lähde taistoten päämäärää kohti korkeaa kuin ristiretkellen.

JUHANNUSLAULU

Ol' ihanimmat kevättoiveet maassa ja kansa viihtyi uness' onnekkaassa juhannusjuhlasta, mi kohta koittaa, kun täyden päivän paiste kylmän voittaa, kun hanget sulavat ja pilvet haihtuu ja kuurakukat nurmen nukiks' vaihtuu, kun kaikki, jok' on murhett' ollut pelkkää suloisimpana säveleenä helkkää; näin Suomen maassa koru-unta nähtiin ja kauas katseltihin toivon tähtiin.

Mut tulless' ajan, jolloin viimeistäänkin ol' aika saapua jo suvisäänkin, ei tullut tuo, ei kesä koittanutkaan ja tuot' ei nähneet isänmaassa kutkaan, ei nekään, jotka suurimpina muita olivat aina soittanehet suita; vain kevät loppui, mut ei tullut suvi, ja äkin loppui ennusunten huvi, kun takatalvi vierahaksi kulki ja jää ja hyy ja huura päivän sulki.

Taas maata myöten meni vilu viima, taas heräs öisten peikkoin villi kiima ja ajattaret täällä karkeloivat ja kuolonparahdukset maassa soivat ja yötä päivää kuultiin nyyhkytystä, kun hetki uus toi uutta kärsimystä, kun toivovinkin silmä kyynelehtyi ja usko, voiman lähde, tyyten ehtyi ja epätoivoll' oli kaikki valta ja tuskin kukaan nosti pään sen alta.

Ja, niinkuin aina käy, kun suur' on hätä ja voimatyö kun etsii tekijätä, ei löytynytkään monta mainituissa urhoissa kuuluiks' tulleiss' eikä muissa, jotk' kestänehet olisivat täällä, kun kuolon peitsi päilyi päiden päällä, ei ollut montaa miehenmoista noissa, jotk' opin saivat ensitaisteloissa, ei ollut montaa vanhaa eikä nuorta, joidenka kunto ei ois ollut kuorta.

Vaan moni kunnon "karhu" ehdollansa rautaisen riimun kantoi kaulassansa ja pillin mukaan tanssi tanhuoilla, kun tahtia löi epätoivo noilla, tai taiten muuttui lammasnahkaiseksi ja paoss' yksin pelastuksen keksi, ja moni, johon toivon katse luotiin ja jolle kansan teon valtuus suotiin, kuin Juudas petti meidät penningeistä ja astinlaudan "arvon" laitti meistä.

Ja tuossakaan ei kaikki ollut vielä: Nuo kurjat raukat oli vielä tiellä, kun harvat miehet, miehet suomalaiset ja isänmaalle kaunehimmat naiset nous väkivallan mahtikättä vastaan oikeutta puoltaen kuin äiti lastaan, kalleimman vuoksi itsens alttiiks' antain, uljaana, uupumatta kuormaa kantain — pinqviinit luihut lainasiivin lensi ja kotkaparven esteheksi ensi.

Mut niinkuin myöskin ollut ompi aina: Ei ijankaiken takatalvi paina, ei ijankaiken orja ole vapaa, myös kosto kerta kostettavan tapaa, ei ijankaiken kurjat kunniassa saa olla eikä muita polkemassa, ei ijankaiken suurta oikeutta jaloilla poljeta kuin langennutta, ei kansaa, jok' on elämähän säätty, oo vielä koskaan kuolemahan häätty.

Niin myöskin Suomen suurin hätä herkes ja vielä kerran päivänpilke kerkes pimeyden halki valon tänne tuoden ja edes onnen erän pienen suoden, synnyttäin toivon, uskon, että huomen sittenkin kerta nousee ylle Suomen ja että sentään saattaa suvi tulla töin uotellessa eikä uinailulla ja että juhannusta viettää saamme, kun terve Suomi taas on sairas maamme.

UUDISTUSTEN AIKANA

Ankarasti yhteiskuntaruumiin valtimo nyt lyö, kuumeisesti veri virtaa, jänteet kaikki jännittyy; joukot, joiden yllä häilyy väkivallan vainoyö, kahleitansa katkoo, etsii miss' on surun synkkä syy; nousee naiset, nousee miehet, ennen aina torkkuneet, katsovat ja kysyvät ja vastausta vaativat; laumat, joiden tarmon raudan tuskat ovat karaisseet teräkseksi, itsellensä sota-aseet laativat, käydäksensä taistotielle, mitatakseen voimiaan kanssa ajan hirmuhengen, jonk' on uhka päällä maan.

Kaikki kärjistyy. On ilmass' sähköä ja salamaa, niin ett' työläs aivan on jo inehmoisen hengittää, eikä levonaikaa tuskin kukaan kuolevainen saa, vaan on pakko kunkin elää töistä täyttä elämää; syntyy aatteet, oudot, kummat, ennen syntymättömät, joiden voiman täytyy täällä tuta tyyten ihmisen; kaikki, kaikki etsivät ja kaikki myöskin löytävät jotain uutta, jost' ei ennen tiennyt mitään ihminen; joka hetki tarjoaa nyt tavatonta; tapahtuu tekoja, joit' ei oo tuonut ilmi aika mikään muu.

Eikä enää tuskin mikään hämmästystä herätä, vaikk' on joskus eessä silmäin kuva kauhun kamala; kukin näät nyt tuntee, että aikakauden elämä, vajaaks' ennen jäänyt vaatii ihan mitä tahansa; uudistuksen eilismuoto tänään on jo vanhennut, teko eilen tehty, tämänpäivän teon rinnalla, on kuin sävel ennen soinut, väsynyt ja vaiennut; melkein kaikki uusi saadaan ihmishengen hinnalla; sortuu yksilöitä, sortuu joukkojakin, laumoja, kuolon kylmä käsi korjaa ruumisrunsait' aumoja.

Sekasorto vallitsee. Mut kukin selvään nähdä saa, että, vaikk' on mullinmallin yhteiskunta kokonaan, alinkerta kohoo, kohoo, ylin tapaa alempaa, rajat rikkuu, uomat täyttyy muotoon sopusointuisaan; eivät estä sulut, salvat eikä padot paksuimmat kehityksen kulkua ja ajan virran vyörynää; välttämättömyyttä vastaan turhaan esteit' asetat; niinkuin lukin seitit särkyy luonnon pakon eessä nää. Luonnon lait, nuo suuret, pyhät eivät salli rikontaa, ken käy niitä vastaan, hänpä niiltä tuomionsa saa.

Ja tää aika rikas, runsas, onkin ennenkaikkea meidän, meidän aikakautta, aikaa pohjakerrosten. Nyt on meidän vuoro tullut kerta suumme auaista jälkeen vuosisatain vaivain, kärsityiden kauhujen, — tullut vuoro sanoa, mit' ennen emme sanoneet; käydä työhön, joka meitä varronnut jo kauan on; aika ottaa tuo, mit' aina ennen oomme anoneet: ihmisoikeus ja -onni, palkka jälkeen ansion. Menneisyys ei ollut meidän, olkoon aika tää ja uus, olkoon jälkeen onnettuuden osa meidän onnekkuus!

LEMMINKÄISEN LAULU

Noinpa lauloi Lemminkäinen, Kauko virtensä viritti, lauloi laulunsa paraimman, virren muita virkeämmän, kun oli koossa kassapäitä, kylän miehiä kisassa:

En hyli haarikon hyvyyttä, enkä inhoa olutta, kun on tullut juhlatunti, hetki riemuisten remujen: olut on oiva Luojan lahja, pantu urhojen iloksi.

En ma karta kassapäitä, kylän kaunoja pakene, kun on heissä hempeyttä, verta valtimon varana: lempi miehen miehistävi, urhon uljaaksi tekevi.

Mutta kun on murhe maassa, kauhu kansassa Kalevan, soi vasama vainolaisen, vinkuvi vihainen nuoli, kuolon kalpa kalskahtavi, hiekka hurmetta hikoopi,

silloin jätän juhlajuomat, jätän ohraset oluet, heitän kaikki kaunokaiset, korukassat, kukkapääköt ajan vastaisen varaksi, rauhavuosien ratoksi;

otin orhin kiiltokarvan, soimelta jalosukuisen, otan kalvan kaikkivallan, säiläni tuliteräisen, otan kintahat kiviset, rautapaitani paraimman;

menen vastaan vainolaista, kohti kauhua kovinta; enkä ma palaja ennen, kotikonnulle halaja, kuin on vaino vaimentunut, aika onneton ohitse:

Ei sovi iloita urhon, miehen naista nauratella, kun tuho tulossa ompi, väijyy vaara vainiolla, vilu vieras viljat viepi, voi virtana valuvi.

RAJAMAALAISET

Rajamaa on torpparähjä takamaalla vallan, joss' on joka vuoden vieras säälimätön halla.

Ympärill' on korpea

ja rämettä ja suota;

eikä poistu kato koskaan

kauas noiden luota.

Jos se joskus säästeleekin

torpan pientä maata,

niin se kohta kaksin verroin

kukistaa ja kaataa.

Eipä siksi ihmetellä

kuolevaisen sovi,

ett' on köyhää torpan väki

Rajamaassa kovin.

Eikä puute pienene,

ei hätä heidän herkee,

koska lapsi lapsen jälkeen

leivän jakoon kerkee.

Mont' on lasta Rajamaassa,

neljä, viisi, kuusi,

ja jos joku noista kuolee,

syntyy sijaan uusi.

Salass' itkee äitimuori,

torpan miesi huokaa,

kun ei riitä kyllin noille

vaatett' eikä ruokaa.

Lapsosista vanhemmille

kouluaika alkaa,

vaan ei saada kirjoja,

ei kengän moista jalkaan.

Ja on pitkä koulutie,

on virstamäärin matkaa,

jota vielä kinokset

ja hankipöykyt jatkaa.

Kuinka siis voi torpan lapset

kouluansa käydä,

ettei heitä nälkä sorra,

jää ja viima jäydä;

että vois he tiedon tiellä oihkimatta olla, jotta kaunis kasvuvoima oisi opinnolla?

Teiltä, joill' on elinehdot

paremmat ja oivat,

osattomat vastausta

vain nyt vaiteloivat.

Avun kättä käyttäkää,

mut armomielin älkää;

nöyryyttävä armopala

näät ei tapa nälkää.

Erä heille suokaa, mutta

ajatelkaa, että

torpan väki ansaitseisi

kyllä vaikka mettä,

kosk'ei ole heidän syynsä, että soiss' on halla, että vuoden töiden heelmät kuolee kylmän alla.

Onhan väärin, että heidät onnettuuteen syöstään, koska kukin kumminkin on palkan saapa työstään.

SIMSON

Filistealaiset, filistealaiset: kavahtakaa!

Ovat Simsonin suortuvat täydet taas, taas jätti on vanhassa voimassaan ja se hirmuinen on.

Kavahtakaa

pedot, jotka hänen silmänsä poltitte puhki

tulisin raudoin,

jotka vaskisin köysin hänet kahlitsitte

myllynne kampiin!

Kavahtakaa; katso, Simsonin olkapäät pilareihin nojaa, hänen harteensa kohoo ja silmäkuopat kuivuneet kulon lailla palaa.

Pian, pian orjanne kahle jo katkaiskaa taikka muuten te ratkeatte raunioiden alle, koska kiivaana kostavi Simson!

SEKASORTO

Vihlova vaivatun huuto, röyhkeä kiskurin käsky — siinä on "elämän" virsi.

Tehdä työtä ja olla

piesty ja pilkattu orja —

siinä on raatajan rauha.

Kiskuri kultia kokoo

kylläisnä, kyltymätönnä —

siinä on tuon elononni.

vaan yli vaivatun voihkan,

mahtajien menon, melskeen

sorretun soi sotalaulu;

Eespäin käy väki valju, eespäin kahlittu kansa elämän aamua kohti!

HEI HAUSKA ON…!

Hei, hauska on lyödä ja uskaltaa oman nahkansa alttihiks' antaa, kun veripunalippua liehuvaa kera satojentuhanten kantaa.

Hei, hauska on lyödä ja pelvotta vaikk' uottaa kuolematansa, kun yhden kalpahan kaatuissa jää jälelle tuhatpää kansa!

SUO SIELLÄ, VETELÄ TÄÄLLÄ

Jos emme nälkäpalkalla tee työtä kiskureille, pois työnkin ottain kostavat nuo mielivalloin meille.

Niin että, teemme työtä tai

sit' emme tee, on maali

se sama aina: kaikki vie

kuitenkin kapitaali.

Ja surkeus se suurenee ja vihan kiukku kiihtyy, vaan vielä raukat raatajat ikeensä alla viihtyy.

KORVEN KOVAKOURAT

Korven kohdust' astuvat ne esiin, jotk' ei täällä tottunehet mesiin, joiden osa ain' on ollut työ, ilman tulosta, ja huolen yö.

Korven kovakourat käyvät riviin,

muodostaen sotarinnan tiviin

alle lipun veripunaisen,

soidess' orjain sotalaulujen.

Vaviskaa te, jotka heitä löitte,

vaviskaa te, jotka orjaks' möitte

korven kansan kauniin, hiljaisen,

pyhää pilkaten ja tallaten.

Nousee "korpi" korkeana sotaan,

eikä lievennä se tuomiotaan

orjuuttajillensa lausumaa,

kurjain korvain kuulla ankaraa:

"Työmme tulos tulkoon itsellemme!" Sinis taistelemme, sinis emme ota vastaan kättä sovinnon, kunis vapaa ihmislapsi on!

RAATAJAT RAHANALAISET!

Raatajat, rahanalaiset, peijatut, pahoin poletut, sanon:

Taiten tarkatkaatte noita hännänheilujoita, herras-kaikenkarvaisia, joill' on sana suora suussa, päässä kielen kaunis aatos, vaan on tarkotus takana: talutella teikäläistä tietämättömyyden tietä alle ankaran ikehen, katkerihin kahlehisin.

Ei ole ikinä orja herran kanssa kuoma, veikko, ennenkuin on kumpainenkin vain oman itsensä isäntä.

HUUTAVAN ÄÄNI

Kiskurit, kansa on valveilla, varroten, vaan ei kauvan; — kohta se kahleensa katkaisee, hyljäten kerjuusauvan.

Kiskurit, älkää luottakokaan

maahan tallatun malttiin;

pian näet pilkattu turvautuu

viimeisimpähän valttiin.

Aika on vakava — aatos on nyt vaan teon muotoa vailla. Tietkää kiskurit: kahlittu nousee kahlitun lailla!

VELJEN HAUDALLA

En kylvä kukkasia kummullesi, ei vuoda siihen silmistäni vesi ja tuskin tunnen tuskaa kaipauksen, kun murhe muu tuo tuohon lohdutuksen.

Mut yhden lupauksen annan sulle

ja elämäni pyhin on se mulle:

En koskaan unhoita sun surmas syytä:

elämän murheen myrkkykielikyytä.

En koskaan unhoita tuot orjavaivaa,

mi tuhansille hautakuopan kaivaa,

mi tuhansilta elinvoimat turtaa

ja tuhannet nyt ennenaikaa murtaa.

Sit' en ma unhoita, vaan sitä vastaan mun työni taistella on ainoastaan ja tuhansien kera yhtä matkaa lyhyttä elon päivänpuolta jatkaa.

MAAILMAN MENO

Petos ja peijuu ja "hyväntekeväisyys" korkealle sun nostaa työstä ja raskaasta raatamisesta ankara "elämä" kostaa.

Rakenna ja raada ja rehki ja puhkaa ja täytä "velvollisuuttas", niin "saat" elää, ellet sa koskaan valittele palkattomuuttas!

SIELLÄ — TÄÄLLÄ

Idässä noussut on koeteltu kansa ottamaan elämänoikeuttansa, vannoen varman voittonsa valaa. — Idässä kaupungit palaa.

Idässä kertakin puhdasta tehdään,

kummia kuullaan ja kummia nähdään.

Idässä sorrettu säälittä kostaa

ja verellä onnensa ostaa.

Siell' ei ajoissa kansaa kuultu,

eikä sen suinkaan näin pian luultu

ottavan oikeuttansa itse

taistelutanteritse.

Niin on siellä. Mut miten käy Suomen, ellei koita jo vapauden huomen satojentuhanten orjuuden yöhön ja satojentuhanten työhön?

ELÄMÄN FILOSOFIAA

Lyö mynttiä vaan, lyö mynttiä vaan ja myntillä mittaa miestä sekä kavahda, ettet sa tappelemaan käy vastaan mammonan iestä.

Kuka ostaa, sille sa sielusi myö,

kun saat pivon kukkuran kultaa,

ja orjana toisen sa leipäsi syö,

omantuntosi tallaten multaan.

Hyvä niin. Toki kurjempi olla sun ois — eikö totta? — jos leipäsi myisit sun ihmisyytesi hintahan pois ja — suoliisi hirttäytyisit.

ÄLKÄÄ ITKEKÖ

Älkää itkekö raatajaraukat, älkää voihkatko kurjat; ei näät helly kyynelistänne julmurit kylmät ja nurjat.

Pankaa pikemmin kätenne nyrkkiin, hampaanne yhtehen purkaa ja sitä, kun ette te ennemmin nousseet, sitä te sorretut surkaa!

"KULTAINEN" NUORISO

"Kultainen nuoriso", katinkultapinta, tiedätkö mikä on elostelus hinta?

Tiedätkö kuka sinut

juottaa ja syöttää,

kuka sinut tietojen

aseilla vyöttää?

Ken sinut taiteen

tanhuille kantaa,

ken sinut kaunista

etsiä antaa?

Kuka, sano, maksaa

yötiset kemus,

leikkisi löyhän

ja raa'an remus?

Et sinä, eikä sun

sukusi suuri. —

Kansa ne maksaa,

kansapa juuri.

Kansa! Se kansa,

mi orjana oihkaa,

kansa, mi työnpakon

vankina voihkaa.

Kansa, mi sulta saa

piiskaa ja pilkkaa,

vain ylenkatsojan

sortoa silkkaa.

"Kultainen" nuoriso,

velkasi taakka

voi sinut painaa

maahankin saakka,

kun sua velkoo työnorjaparvi. Sen oma on näet runsautessarvi!

NIIN.

Niin: juokse pakoon elämää ja pääsi paina lokaan ja orja-ikees alle jää ja astu päällä okaan.

Ja usko, että ihminen vapaa ja kaunis olet, kun itseäsi häveten sa polkuasi polet.

PITÄKÄÄ SILMÄNNE AVOINNA!

Pitäkää silmänne avoinna, orjat, näkemään orjuuttanne; ei ole valoa, ei vapautta kuolemanvaivassanne.

Kujilla ja turuilla huutavat suulaat,

itsekin orjat: On Suomen

vankeuteen ja sen vaivahan saanut

toden, valon, vapauden huomen.

Valhetta silkkaa syöttävät teille

vapautta huutavat houkot:

ieshän on päällänne verinen ja raskas,

riistetyt raatajajoukot.

Syöttehän muruja pöydältä pöyhkän,

ylpeän onnenne loisen,

jolla on ainoa toimi ja touhu

peijuu tunnoton toisen.

Missä on teidän tuloksenne työstä?

— Etsikää elostelijoilta.

Missä on palkkanne väestä ja hiestä?

— Kysykää kurjilta noilta.

Kouruus epattoja itsekkäitä

korjaa kättenne teelmät,

varastain teiltä ja lapsiltanne

kyntönne, kylvönne heelmät.

Siinä se vapaus ja siinä se valo,

josta on soitettu suuta;

yö yli päiden ja työ yli voimain

teillä on, mutt' ei muuta.

Vasta kun saatte te palkkanne työstä

ansiomitalia aivan,

silloin voi valo, vapaus tulla

synkeyteen elon vaivan.

Sinis te silmänne pitäkää auki

näkemään orjuuttanne,

kunis on valoa, on vapautta

kuolemanvaivassanne!

SAIRAALLE SÄÄDYLLE

Polot porvarit, ettekö jaksa jo sairauttanne lausua julki, kun lahjomaton, kova kohtalo teidät rautasyliinsä sulki.

Polot porvarit, ettekö ymmärrä:

onhan allanne pettävä hiekka,

joka vierii, ja päällänne ylhäällä

ajan kostavan-ankara miekka:

Polot porvarit, taiten jo tunnustakaa,

että täytyy teidän jo laata,

kun ette te valheenne valtikkaa

yli päittemme nostaa saata.

Polot porvariraukat, jo hellittäkää,

koska näätte nää vaativat joukot,

jotka eivät tajua leikintää

kuin pienet piltit ja houkot

Polot porvariraukat, jo hellittäkää, teit' ettei hukka peri, tilinpäivä kun tuimana ennättää ja synkkä on ihmismeri.

ROPO UHRIARKKUUN

Pankaamme ropomme uhriarkkuun pahojen päivien varaan. Uhraten kalleimman, kauneimman eteen teemme me tekomme paraan.

Köyhien annit ja leskien rovot —

tarkkaan tarvis on niitä,

koskei rikkaiden antamat murut

tarpeen tullessa riitä.

Pankaamme siis ropo uhriarkkuun, vaikk' ois se ainoamme. voittomme varmuus karttuu ja kasvaa kustakin antimestamme.

NAGAIKKALAULU

Lyö nagaikalla, sotamies, niin että veri roiskuu, niin että, missä käypi ties, vain hurmelaine loiskuu.

Lyö nagaikalla, iske vaan

ja selkänahat revi

ja veljes veren vuodantaan

sä älä helly hevin.

Lyö nagaikalla, jaioillas

sa massa maassa pole

ja valtikkanas nagaikkas,

sä kansan ohje ole.

Lyö nagaikalia, iske nyt

ja älä äkin herkee,

ett' olet kyllin iskenyt

kun lyödyn vuoro kerkee.

Lyö nagaikalla, että soi, jos et, jos et sa pelkää, ett' toinen toiste lyödä voi, mut toki toista selkää!

22/1 1906

Tää on sankarien suuri päivä, päivä kunnialla kaatuneiden.

Ajastaika sitte surman suuhun sortui uudenajan sankarien pyhä parvi, joukko valioinen tahraisien veljenkalpain kautta, kautta katalimpain konnain kätten.

Kaatui kaunis väki vapauden, valon, toden, ihmisyyden eteen, vuoksi miljoonain, vuoks' meidän kunkin joill' on orjan merkki otsallamme, vuoksi jokaisen, ken kahlehissa tunnotonten takomissa vaipuu.

Kaatui, vastapolven voiton ostain vuodatetun sydänveren hintaan.

Veljet onnettomat, orjasiskot, kapitaalin kahlehtimat, kurjat, meille huutaa haamut haudan takaa:

"Väkivallan, vainon ensi tokeet kukistimme kuolohomme mennen; yli ruumiidemme runneltujen teidän vuoro taivalta on jatkaa, taistellen ja työtä tehden voittaa mahti mammonan ja valta valheen!"

Siispä, sisaret ja veljet, vala vakavin nyt vannokaamme heille:

Ennen emme taistelusta lakkaa, ennen emme aseitamme heitä, kuin on syyttä surmattujen kuolo, synkän synkkä, kostetuksi tullut; kuin on kaikki ihmisyyden esteet, väkivalta, valhe, pakko, orjuus laastu pois ja ihminen on vapaa!

Uran uurtajille uljahille tinkimätön vala vannokaamme!

NYT AIKA SEISOO

Nyt aika seisoo vaaka kourassansa ja punnitsee: on toisen vaakalaudan päällä kansa ja toisell' ovat kansan polkijat.

Ja niinkuin höyhenet on laudallansa

nagaikkamahtajat,

nuo konnain konnat, jotka konnuuttansa

ees' eivät häpee.

Mut vuoren raskas ompi kansan puoli,

tuon kärsineen,

mi väkivallan alla melkein kuoli

ja nääntyi nääntymistään.

On kansalla siis voima, voiman valta, ja muut' ei tarvis sen, kuin kerta nostaa päänsä ikeen alta ja itse itsensä vain tunnustaa.

ENNUSTUKSIA

"Pilkkuja on auringossa tulee tästä kuuma kesä". Elon alhon ahdingossa syntyy moni hellepesä.

Tulee tästä tuimat ajat,

päiväin menot vakavimmat;

nousee elon vapahtajat,

toden urhot ankarimmat.

Kun on päästy talven yli,

tiettään moni uusi juttu,

jahka aukee suven syli,

vaatii orja sarkanuttu.

Luodaan kohtaloa Suomen.

Onneton, ken kesken kaatuu!

Nousee orjalaumain huomen,

väkivalta maahan maatuu.

BELZATSAR JUHLII.

Belzatsar juhlii valtasalissansa humaltuneena portot karkeloi, päämiesten parvi kanssa valtijansa irstaana juo ja mässää, hekkumoi.

ja ilvehtijät näyttää taitoansa ja narrikuoron rietas laulu soi; mut surren seisoo Kaldeassa kansa ja aikakausi huutaa: Oi ja voi!

Ja juhlasalin seinään ihmekäsi kirjoittaa suitsuvaisin kypenin kuin luojan sormi salakirjaimin

näin: Mene, mene, tekel upharsin: tee, kuningas, jo loppu leikistäsi; sen kohta maksaa saat sa hengelläsi!

MEREN KÄYDESSÄ

Jumalauta, mi myrsky nyt meuraa, meri käy, meri soi, meri pauhaa. Nyt oikeutt' ei ole kellään levoss' olla ja nauttia rauhaa!

Kelle kallis on henki, häll' olkoon

käsi valmiina purjeiden nuoriin;

on myyty se mies, joka ei voi

nyt varmana tarttua ruoriin.

Meri pauhaa. Jättiläislaineet pian laivamme nieluhun hautaa, ellei joka ainoa meistä nyt taipumatont' ole rautaa!

VANHA JA UUSI VUOSI

Vanha vuosi vaipui viisaan lepoon, ruumisliinoinansa punaliput, kuolinkelloinansa sotasoitot, vihan villit, barrikaadein päältä, pauke pyssyin, jyske tykkein, joilla veljesverta viljoin vuodatetaan.

Laulaa hälle hautalauluansa satatuhat nälkään nääntynyttä, puolikuollut' turvatonta lasta; satatuhat onnetonta naista, joill' on kuolonkaipuu ainut auvo; satatuhat sortunutta miestä, joiden elinehto: työ ja leipä julki riistettihin raaoin käsin.

Veisaa kuolinvirttä vielä hälle ihmismeri, myrskyävä musta, joka tokeitansa vastaan nousee, vapautta vaatien ja ottain.

Hautakummullansa karkeloivat syyttä surmattujen synkät haamut, joit' on lukemattomihin asti.

Kyll' on kuorot, kyll' on hautamenot, ilman vertaa, ilman toivon varaa!

Aika synnyttää. Sen kohdust' astuu uusi vuosi vapauden aamuun, kamalaan ja kauhistuttavimpaan, verin hohtavaan ja valittavaan.

Tähtää tuhansien silmät siihen niinkuin vapahtajaan mailman kaiken, tuhansien vakavimmat toiveet vanhan sijaan syntynyttä kohtaa, vuottain siltä suruhun ja surmaan kaiken onnen tukea ja turvaa: elämisen oikeutta ylhää.

Huutaa hälle uudenajan lapset, riemurinnat, salamoivasyömet:

Terve, terve sulle, uusi vuosi, vapauden, valkeuden luoja orjuuden ja epätoivon yöhön! Terve, terve, terve, uusi vuosi!

OTA VASTAAN VALONJUHLA…!

Ota vastaan valonjuhla, köyhä kansa, kuten voit, vailla pöytäherkkuja ja joulupäivälahjoja, vailla työsi tulosta, min hädäss' ollen, muille loit, vailla levon lohtua ja vailla juhlatunnetta.

Ota vastaan, köyhä kansa, valonjuhla vakavin

kurjuudenkin kouristaissa täysin rinnoin riemuiten,

riemuiten, kun kohta loppuu elos orjuus katkerin,

kätkee kahle, alkaa viimein aika armas vapauden.

Riemuitse, vaikk' onkin luonas murhe musta niinkuin yö, riemuitse, vaikk' onkin vielä tovin osas onneton, riemuitse, näät kohta taukoo epätoivon turha työ, kohta, kohta ihmislapsi, orja ollut, vapaa on!

SAIRASTA VÄKEÄ

Meidän elämämme juurta kalvoi koi ja se koi oli jäytävä orjuus, oli nälkä ja puute ja kurjuus, ja siks emme yhtään kerskata voi, että olisimme tervettä ainesta.

Me olemme sairasta väkeä, mut emme toki niin perinpohjin, kuin kiskurit niskaimme päällä, jotka hillittömyytensä ohjin ovat kurjista kurjimmat täällä.

Meidän tulinen tuska on karkaissut, ja me tahdomme terveeksi tulla. Mut ensin me murskaamme kuolomme kyyn ja ensin me poistamme piinamme syyn vihankuumalla kamppailulla.

VELJET RAUTATIELLÄ…

Veljet rautatiellä: terve teille, jotka löitte miehen kättä meille. Terve teille, joill' on vankka voima, elon ankaruuden aateloima; terve teille, joill' on korkein valtti, kun ei enään auta sana, maltti!

Terve teille, joit' on tuhatluvut, kokonaiset polvet, suuret suvut. Liitittehän renkaan ketjuhumme, renkaan sellaisen, mi taistelumme — jok' on teidänkin — vie varmaan voittoon: mailman köyhälistön aamunkoittoon!

ETTÄ KERTAKIN!

Että kertakin sanamme täytimme ja kertakin voimamme näytimme ja kertakin olimme jotain; että kertakin herjamme kostimme ja kertakin niskamme nostimme alta sorron ja sortajan otain!

Tämä tietää aamua yöstämme, se tietää tulosta työstämme ja se tulevat päivämme takaa; se toivottomuutemme lopetti ja orjain joukolle opetti: ole valveilla, vaan älä makaa!

MEILL' ON NIIN.

Meill' on niin katkera kamppailu, meill' on niin ankara koitto ja sentään melkein kullekin vaan on kurjuuskuolema voitto.

Työn orjat! Kiskurit kahleita

yhä ylpeenä yllemme takoo.

Työn orjat! Murheemme synkät syyt

yhä raadantatiellämme sakoo.

Polot veljet ja siskot! Kohtalo tää

on osammeviejien luoma,

on tunnottomimpien ihmisien

ja vääryyttä suosijain suoma.

Siks emme sitä enempää sietää saa, vaan tehkäämme suora jo siitä, ja jos tahdomme kahleemme katkaista, niin sana ei yksin riitä!

ORJATTARET

Ken on kärsinyt enimmän, ken on huollut huutavimmin, ken on murheen mustan maljan juonut pohjahan peräti?

Ken on työssä orjan ollut yöt ja päivät pääksytysten ajast'ajat ankarimmat, vuossadat pitkät ja pimeät?

Ken on ollut orjan orja, vanki vangitun vapahan?

Ajan aallot vyöryy vimmatusti, laineet lyövät, ihmismeri meuraa, laho kaatuu, mätä maahan murtuu, kuona kuluu kullan kirkastuissa, helmet nousee vaahtopäiden päällä, syvyyksien aarteet aukeavat. Katkoo kahleitansa kurjat orjat, väkivallan vainoyöhyt vaipuu, uuden-ajan armas aamu seestyy.

Nousevat orjat, ja orjattaretko jäis orjuutehensa, vaill' elonriemuja, vaill' onnea nautintojen? Ei, ei! Pantakohon tasan velvollisuus sekä oikeus, kuormaa kantakohon puoleksi nainen ja mies.

Yhdessä, yhdessä nouskohon nainen ja mies sopusoinnuin, ei eri arvoin, ei, tallaten toistansa ei. — Työ elinehtona ihmisen on ja se eellehen olkoon, mutt' toki työn tulos täys' tulkohon naisellekin

TYÖHÖN

Työhön, kurjat Kullervoiset, työhön, Marjatat matalat, jo on kyllin kyynelöity, jo on viljalti vavistu, surtu elon suurta yötä, voihkattu osoa orjan.

Älköhön enempi olko, toinen toisen porraspuuna, astinlautana alinna!

TAISTELULAULU

Silloin kuin on kuumana rauta, moukari heilukohon! Elämä on eessämme, takanamme hauta; vaikea väistyä on.

Satojentuhanten kurjuus yltyy

yhäti ympäri maan,

onneton on se, ken taistohon kyltyy,

sortuen sorrontaan.

Silloin kuin on kuumana rauta, moukari heilukohon. Muu kuin taistelu meit' ei auta, taistelu taikamme on!

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK "SUURLAKKOKUVIA" Y.M. TYÖVÄENLAULUJA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

"SUURLAKKOKUVIA" Y.M. TYÖVÄENLAULUJA

SISÄLLYS:

SUURINA PÄIVINÄ

SUURLAKKOKUVIA

I.

II.

III.

IV.

LAULAJAN LAULU

VIESTI

VAPPUNA

KUN YMMÄRTÄISIVÄT.

HÄPEÄPÄIVINÄ

POLITIIKKA

TULKOHON VALKEUS!

VANHUS

JUHLIEN JÄLKEEN

HERÄÄVÄ KANSA

TAISTELU KÄYMÄÄN!

ÄÄNIOIKEUSMERKKI

JUHANNUSLAULU

UUDISTUSTEN AIKANA

LEMMINKÄISEN LAULU

RAJAMAALAISET

SIMSON

SEKASORTO

HEI HAUSKA ON…!

SUO SIELLÄ, VETELÄ TÄÄLLÄ

KORVEN KOVAKOURAT

RAATAJAT RAHANALAISET!

HUUTAVAN ÄÄNI

VELJEN HAUDALLA

MAAILMAN MENO

SIELLÄ — TÄÄLLÄ

ELÄMÄN FILOSOFIAA

ÄLKÄÄ ITKEKÖ

"KULTAINEN" NUORISO

NIIN.

PITÄKÄÄ SILMÄNNE AVOINNA!

SAIRAALLE SÄÄDYLLE

ROPO UHRIARKKUUN

NAGAIKKALAULU

NYT AIKA SEISOO

ENNUSTUKSIA

BELZATSAR JUHLII.

MEREN KÄYDESSÄ

VANHA JA UUSI VUOSI

OTA VASTAAN VALONJUHLA…!

SAIRASTA VÄKEÄ

VELJET RAUTATIELLÄ…

ETTÄ KERTAKIN!

MEILL' ON NIIN.

ORJATTARET

TYÖHÖN

TAISTELULAULU

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE