The Project Gutenberg eBook of Elämän helle

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Elämän helle

Runoja

Author: Huugo Jalkanen

Release date: November 23, 2024 [eBook #74784]

Language: Finnish

Original publication: Hämeenlinna: Arvi A. Karisto Oy

Credits: Tuula Temonen and Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK ELÄMÄN HELLE ***

language: Finnish

ELÄMÄN HELLE

Runoja

Kirj.

HUUGO JALKANEN

Hämeenlinnassa, Arvi A. Karisto Osakeyhtiö, 1919.

Vaimolleni

omistan nämä säkeeni.

Tekijä.

SISÄLLYS:

I

Elämän helle

Conceptio artis

Kirkastusvuorella

Huhtikuun ilta

Leivoselle

Juhannuslaulu

I. Sa kerallasi kesän toit

II. Siunattu ilta

Sonetti satakielelle

Oodi sateella

Säkeitä kuutamossa

II

Rubiini

Pyhä yö

Uutisraivaaja

Taakse kaikki vanha

Illanrusko

Korpeen!

Pyhäin miesten päivänä

Kymen rannalla

Runottarelle

Missä valo

Onni on kuin tähdet

Vihamiehiä eniten kiittää saa

Oh, päivät

Syvälle, syvälle

Joulukirkkoon

Syksyn lehdet

III

Esitaistelija

Vuoripuro

Toukomies

Kotkanlentoa

Odysseus

Oodi Kristukselle

Lucifer

Diogenes

Parnassolla

Trubaduurin syys

IV

Suomen kevät

Sota valosta

Kalevalaisten kuoro

Marttyyrien kuoro

Sankarien kuoro

Voiton kuoro

Sankarikummun alta

Keväällä 1918

V

Rakkaudenjuhla

I. Valjennut taas kesä on

II. Aavana saartaa veet

III. Ei, jopa hullua ois

IV. Täällä on rauha

V. Tytti, ma lemmin sua

VI. Muut jumalia palvelkoot

VII. Rannalla järven on helonurmella jumalten juhla

I

ELÄMÄN HELLE.

Kevät kylmää ja myrskyä mulle soi,

surun usviin kietoen nuoruuteni;

niin nautinnon maljan sakkaan joi

sydän tuskassa kuuman kaipaukseni.

Tulenarkaa syöntä ken tuomita voi! —

Vilun kuumeessa vihreät vuodet meni.

Niin ahjosta tuskain kohtalo loi

kesän onnenlämmön mun sielulleni.

Se onni on paahtava elämän helle,

se on polttava kuivuus erämaan,

se on lähde ja keidas sydämelle,

valo auringon kuolon Varjolaan,

kesän hehku ja kirkkaus ihmiselle,

joka sammuu ja yöhön haudataan.

CONCEPTIO ARTIS.

Kuin kastehelmissä hohtain

maa kukkiva auringon armoa juo,

ja juoksunsa ylväänä johtain

valovälkkeessä loistaa virran vuo;

kuin pelloilla tähkät nuojuu

elokypsinä oottain korjuutaan,

ja raskaina oksat huojuu

hedelmöimisen onnea kantaissaan,

niin olkoon lauluni lento

elontäyteisen kirkas ja murheeton,

väre sen niin herkän hento,

niin hehkuva kuin säde auringon!

Valo korkein määrä on elon,

ei tuijotus öiseen tyhjyyteen.

Elä! Loisteesta päivien selon

saat sielusi kuumaan kaipuuseen!

Yö kuoloa, päivä on juhlaa,

valo säihkyä hengen rikkauden.

— Sydän, lailla auringon tuhlaa

elonhehkua, mailmasi valkaisten!

KIRKASTUSVUORELLA.

Auringonhohde valkeiden hankien yllä

jälkeen pitkien, synkkien syyshämäräin! —

Kirkas, keltaisenvehreä taivas varjoihin kytketyllä!

— Kevät! kevät! sa saavutko, kaivattu, näin?

Riemujen riemu! Sa vanha ja ainian nuori!

Maan ylösnousemuksen koi! —

Kuin valon aalloissa säihkyy jäätikkövuori.

Aurinko sen yli kirkastuksensa loi!

Alhaalla varjossa untunut maailma nukkuu

— valveillaan; —

varjossa syntyy ja häälyy, varjoihin hukkuu.

Ah, polot lapset lattean maan! —

Vaan kenen viimana kaipaus korkeammalle,

kirkastus-vuorelle toi,

hän ei hautau laakson huolien alle,

häntä ei varjot peittää voi!

HUHTIKUUN ILTA.

Harmaa sade-ilta huhtikuun

kietoo mailman surusoitteluun.

Vierii hetket lailla hautasaaton —

sade soi kuin kellot kevään aaton.

Vaiko kyyneleitä lesken lie,

jonka haudan ääreen kulki tie?

Vaierrusta orvon lapsukaisen

parmahilla äidin kuolevaisen? —

Turhat toiveet, noin ne kyynelin

painuu ahnaan ajan aaltoihin;

siipirikot, noin ne hukka peri,

pois ne huuhtoo vuotten valtameri! —

Monta tietä aukee maailmaan,

toiset tuskaan, toiset onnelaan.

Toinen johtaa loistoon vallan, maineen,

toinen hautaa alle unhon laineen.

Monta tietä, — yksi määränpää

kaiken sorruttua meille jää.

Paljon lupaa elo, vähän pitää,

onnessakin turman siemen itää.

Aina seuraa jälkeen päivän työn

ilta, aina aamu jälkeen yön.

Aina samaa toivonvaellusta —

aina matkan määrä hauta musta!

Liiaks uskonut lien aurinkoon,

koska pettynyt niin paljon oon.

Kaikki murskaa aika haaveilemme,

ennenkuin on kypsä sydämemme.

LEIVOSELLE.

Leivonen, leivonen,

vapaiden ilmojen lintu,

laulaja taivaan säihkyvän, korkean sinen!

Livertäjä riemullinen!

Ylistäjä elämän ja auringon kirkkauden,

leivonen onnellinen!

Heleänä siinnosta ilmain laulusi soi,

juopunut säihkeestä päivän noin laulaa vain voi.

Sokaisema olet auringon,

onnen ihme sun hurmannut on.

Haukkaa et, sydänvertasi vaanivaista,

ylläsi nää, et allasi askarta maista,

elämä ei, ei kuolema mieltäsi paina,

yöt sekä talvet pitkät sa vaikenet aina:

vasta kun valkenee päiväksi pohjolan yö,

kirpoo kielesi, sydämesi tulvien lyö:

valosta, kirkkaudesta vain puhkee riemusi vuo,

säveleillesi aurinko yksin siivet suo.

Leivonen, leivonen,

vapaiden ilmojen lintu,

laulaja onnen ja elämän hurmauksen,

opeta meillekin, ihmisille,

maassa, mullassa matkaaville,

Ilosi ihme-salaisuus,

Ikivanha ja iäti uus, —

opeta sydämin nöyrin ja kumpuavin

meitäkin käymään elämän iloihin, —

opeta murheen laulajille

sävele helkkyvän riemullinen,

sävele taivaan säihkyvän, korkean sinen

JUHANNUSLAULU.

I

Sa kerallasi kesän toit,

sa kypsän onnen mulle soit

ja uskon elämään! —

Maat kukkii, metsät viherjöi,

ja pellon tähkät heilimöi,

soi kiurun kirkas laulu päällä pään.

Niin kirkasta on päivin, öin,

— sa annoit auringon!

Sun säteilläs ma pääni seppelöin,

niin riemuntäysi sydämeni on! —

Kuin leikkiä on työ!

Ei kammoita mua korven yö,

ei uhkaa kalvas ikävyys,

ei hedelmätön, yksinäinen syys!

II

Siunattu ilta,

täyttymys toiveiden!

Valkea silta

yön yli ruusuisen!

Liekeillä alttariemme,

uhrilla rakkautemme

päivä on liitetty

päivään nousevaan.

Kiitetty, kiitetty

valkeus maan!

SONETTI SATAKIELELLE.

Niin usein kuunnellut ma olen sua, parhain

ja arin metsän laulajista siivekkäistä,

kun huilunäänes yli kuutamoisten tarhain

on soinut taikalauluansa yksinäistä.

Sen ymmärrän, se sävel lohduttanut varhain

jo on mun nuorta sydäntäni kärsiväistä,

ja halki elämäni kaipausten, harhain

se soinut tuskain, tunteiden on myrskysäistä.

Sa yksin olet sydämien tulkki ylhä;

et laula rahvaanjoukoille sa juhliville,

vaan yölle, metsälle ja taivaan tähtösille

sa avaat sydämesi sulut; korpi jylhä

vain kanteleena kaiun kantaa laulustasi

ja hautaa ikihiljaisuuteen tarinasi.

OODI SATEELLA.

Sa etkö kuule, ihminen, ihminen,

tuoll' yössä veljeshenkien huokaavan,

kun sade suruisesti painuu

maahan kuin kaikki me, kaikki kerran?

Tää yö vie monta sielua mennessään!

Niin monta hengenlentoa korkeaa

kuin sade huokauksin painuu

maahan kuin kaikki me, kaikki kerran! —

Sa pieni, kirkas pisara, korkeuksiin

sun nousi kaipuus, siintohon kauneuden, —

nyt yössä näin sa vaivut, veli,

maahan kuin kaikki me, kaikki kerran!

Ah, onnettomat pisarat, veljet te,

kun suudelmanne viileän otsallain

ma tunnen, on kuin varjoani

kuollutta itse jo koskettaisin!

Ah, sydän sulaa kuumihin kyyneliin, —

mut ennenkuin sen hetki on sammua,

ma tahdon syöstä — kuin te maahan

elämän riemuun ja tuskaan vielä!

Ma tahdon vielä tuntea vaivat sen

ja hehkun, jolla yön tämän valkaisen!

Viel' onhan omanani kaikki:

aurinko, tähdet ja mainen manner!

Mua auta tieto ei: sinitaivaisiin

taas nousee kerran pisarat kuolleet nää

ja vaihtumista ikuisesti

kammottu kuolema tuo vain onkin.

Ma tahdon helteen tuntea paahtavan

ja valon riemuun juopua säihkyvään

ja elonkorjuun aikaa oottain

kukkia, kypsyä, hedelmöidä!

SÄKEITÄ KUUTAMOSSA.

Sinä kalvennut jääsydän, kuollut kuu,

siniyössäsi nuoret uneksuu.

Sinä auringon hehkusta valosi saat,

sinä lainaloistetta meille jaat.

Ja kuitenkin sua lapset maan

jumalaisena palvoo haaveissaan.

Sua päivällä kukaan muista ei,

sun lumosi kaiken aurinko vei.

Mut yössä kylmällä valollas

sa taas olet sydänten valtias.

On liian hehkuva auringon

tulisilmä, ken siihen katsonut on,

sysimustaa hänest' on maailma muu,

maan vehreys, tähdet ja öinen kuu,

näön hältä on aurinko sokaissut

ja sydämen tuhkaksi polttanut.

On liian hehkuva auringon

tulisilmä — kuun jääsydän vaaraton.

On kylmää heijastusta se vaan,

sitä katsoa voi arat lapset maan,

runon lailla se kalpean muiston luo,

sydänhehkusta aavistuksen vain suo,

ja viluinen kaipuu sydämeen

sen hohteessa hiipii kalvaaseen,

sulokaipuu lempeen ja elämään,

palonhehkuun keskeltä kalvaan jään. —

Vain onnen kaipuussa onni on;

ken sai sen — on polttama auringon!

II

RUBIINI.

Veripunainen rubiini, säihkyvä jalokivi,

niin hiotuin särmin kuin hienoin runon rivi

sa välkyt valkokädessä kaunottaren,

joka salinsa sohvalla keskellä loiston aren

runokirjalla haukotustaan peittää,

ikävystyen pöydälle vihkon heittää,

sydänverten hehkua hohkavan, tunteiden tulta —

jalohelmiä, vanteena säkeiden taottu kulta. —

Sa lainata saat verenpolttosi hohdon muille,

koristukseksi sormille, kauloille jauhotetuille, —

kuin sielunsa säteilyn runous salongeille,

sydämille tyhjille, kylmille, kellastuneille!

PYHÄ YÖ.

Yö täynnä odotusta

ihmeen armaimman,

yö täynnä vaierrusta

tuskan ihanan.

Yö luomisen —

taas syntyy mailma uusi.

Yö uuden huomisen,

mi koittaa kamppailuusi,

ihminen.

Mit' onkaan sankarien

työ sun työhös nähden,

oi nainen, rakkautesi

kaikkivoivan tähden

kun elonlahjan annat

sa kautta ankarien

tuskain lapsellesi,

jot' alla sydämesi

kannat!

Yks into vain on sulia:

luoda elämää!

Voi sulle kuolo tulla,

kun hän vain eloon jää

Sua polttaa — hyvästit

jo heitit elämälle.

Sa oman itses uhrasit

ja elät, kuolet hälle,

oi äiti hentoinen,

luoja ihmisen!

Niin itses unhoittain

luot hedelmän.

Elämälle vain

sa, äiti, nainen,

suurin runoilija mainen,

laulat hymnin elävän!

Sa, jalo, kuuluisuutta

ja kunniaa sa pyydä et,

vain kuolemattomuutta

sa nimetöntä haaveilet.

Muut laulut kalpenee,

muu kaikki halpenee

sen hymnin rinnalla.

Niin hengen hinnalla

muut laulujaan ei luo.

Niin sydänverellään

ei kirjoita niit' yksikään.

Ja luomisriemua ei suo

niin suurta mikään muu!

Kun laulut muut jo unhoittuu,

se elää, kasvaa, uutta luo,

se liittää renkaan renkaaseen

ja ketjun kaikkeuteen. —

On tullut hetkesi,

ja polte yltyy yhä.

Tää yö on kuolonpyhä:

nyt kohtalosi ratkaistaan,

nyt katkaistaan

sun mainen retkesi,

tai syntymässä polven uuden

sua oottaa onni kuolemattomuuden!

Jo tuskain paine laukeaa —

kuin kautta kaaoksen

taas elo sullo aukeaa,

kun kuulet heikon kirkaisun,

niin kauan kaivatun,

kun heräät kuumaan suudelmaan

ja äidin nimi suloinen

sun korvaas kuiskataan!

UUTISRAIVAAJA.

Soikaatte koivikossa, tuulet! —

Kallis oli onneni hinta! —

Punainen on koivikossa mökkini rinta,

punaiset on tyttini huulet.

Kauniimpi on elämä, kuin luulet!

Kirkkaana päilyy järveni pinta

juhlarauhaa onnellisinta,

kun aamukellot kirkolta kuulet.

Ennen oli mieleni musta;

luulin, että elämä on kauhistusta.

Kylillä sain rintaani puukon —

nyt saan ma tytiltäni lämpimän suukon!

Nyt ei mua murhe paina lainkaan.

Tuskin vielä tiedän, minkä onnen ma sainkaan!

TAAKSE KAIKKI VANHA!…

Taakse kaikki vanha taika!

Taakse villi nuoruusaika!

Uuteen, uuteen elämään!

Kauas taakse telmeen tään!

Tääll' on vilppi viisaan mahti,

verihurtta vallan vahti.

Haukku tääll' on lepo yön,

ilkku karsas palkka työn.

Isäntänä kade, kiero.

Rehdillä on eessä miero. —

Muistot, muistot katkerat

päivin, öin mua vainoovat.

Pois! pois pakoon kera armaan

onnen piilopirttiin varmaan —

kauas saloon siintävään —

uuteen, uuteen elämään!

ILLANRUSKO.

Illanrusko, illanrusko!

Kirkkaan huomispäivän usko!

Hehku! hehku! vaikka yö

ylläs siivin mustin lyö.

Vielä valon valta voittaa,

aamu yönkin alta koittaa,

vaikka vaivut hurmeisiin,

sammut synkkiin unelmiin!

Illanrusko, illanrusko!

Uuden onnen-aamun usko!

Hehku! hehku! vaikka yö

ylläs siivin mustin lyö.

KORPEEN!

Korpeen! korpeen, mies,

koskemattomaan!

Sinne raivaa ties

saloon sankimpaan!

Raukat, houkat vaan

kylän teitä käy. —

Hiekkaa tallataan,

miss' ei jälki näy!

Sekö elämää,

kamppailua ois? —

Oisko tyhjempää! —

Korpeen! korpeen pois!

Sinne jäljen saa!

Sinne uurra ties!

Kynnä, kylvä maa! —

Korpeen! korpeen, mies!

PYHÄIN MIESTEN PÄIVÄNÄ.

Kolea tuuli tohisee

järveltä teräksiseltä;

ärjyvät kuohut ahmaisee

pelkurit peräsimeltä.

Kuoleman korpi kohisee

ympäri inehmon majaa;

kammon koura kahmaisee,

ken on miehen mieltä vajaa.

Petoja metsä piileksii

varjossa jokaisen loukon;

syvälle kynnet viileksii

peikkojen kavalan joukon.

Kestäös, syön alakuloinen,

syysöiden synkeä taika:

saapuvi suvi suloinen,

onnen ja auringon aika!

4.XI.1917.

KYMEN RANNALLA.

On mennyt lemmenkevät kultainen,

niinkuin katoo kaikki elämässä!

Sen nuorta ihanuutta muistellen

seison vielä viime kerran tässä.

Kuin aamukaste haihtui hetket sen

onnen auringossa heleässä.

Nyt on kuin heräisin ma talvehen

vasta, kun on lähtö täältä tässä.

Niin peittynyt on hautaan vuotten jään

ensi kukoistus kuin tyhjä haave.

Ah, kuinka kirkkaana sen kaiken nään!

Nyt se on vain muistoin kalvas aave.

Talven jäiset hanget hopeoi

sen suven, joka mulle onnen loi.

RUNOTTARELLE.

Hiivi mun rintaani

sulattavin soinnuin,

tuutien unhoon

tuskien yöt!

Sytytä rintaani

riemusi rikkain,

kuolo ja kurjuus

karkoita pois!

Karkoita arki

ja arkiset huolet,

jumalten juhlaa

mun nauttia suo!

Hetkinen salli

mun luojana olla,

nähdä sun ikuisen

onnesi maa,

tuntea taivaiden

hekumata hetken;

pitkä on kuoleman

autio yö!

Sulattavin sormin

sydäntäni soita,

kunnes mun hauta

ja unhoitus vie!

1915.

MISSÄ VALO.

Missä valo,

siellä varjo!

Missä onni,

siellä tuskan palo!

Kohtalotar, ikäneito,

lemmenkade velho,

onnea ei muille suo,

jot' ei itse tunne:

siksi maljan, josta juo

ihmislapset lemmen hurmaa,

myrkyttää hän loitsuillaan,

joilla kaikki riemut maan,

kaiken ihmisonnen surmaa.

ONNI ON KUIN TÄHDET.

Onni on kuin tähdet

saavuttamaton.

Tuskat elon tiellä

kukkasia on,

kukkasia, joit' ei sulta

syksy vie,

joita kukkii tulvillaan

kurjimmankin tie.

VIHAMIEHIÄ ENITEN KIITTÄÄ SAA.

Vihamiehiä eniten kiittää saa:

he heikkoutemme paljastaa,

he ylemmäs nostavat katseemme vain

meitä ilkkuen, parjaten, halventain.

On köyhä, keli' ei ole ystävää,

mut köyhin se, ken vihamiehittä jää!

OH, PÄIVÄT, TE PÄIVÄT.

Oh, päivät, te päivät, te riennätte pois

kuin kiitävän kosken vuo!

Kuin kuohuvat aallot te saavutte luo,

kuin myrskytuuli te lennätte pois!

Oh, vuodet, te vuodet, te vyörytte pois

kuin jylinä pitkäisen! —

Salamoistanne yksi on viimeinen,

joka kerran mun tempaa pois!

SYVÄLLE, SYVÄLLE.

Syvälle, syvälle tammen juuret,

että se myrskyn vimmat kestää,

syvälle, miss' elon suonet suuret

kuihtumasta sen lehvät estää!

Joutuin kukkii, kuihtuu liljat,

hetkisen tuoksuu kielot hennot,

surmaa halla ja sirppi viljat —

kohtalo tunteet haavelennot.

Syvälle, syvälle juuret vankat,

vitkaan vuossatain voittaja varttuu!

Kerran sen kukkii lehvät sankat —

toisten jo kuihtui, sen yhä karttuu!

JOULUKIRKKOON.

1.

Helisten soi tiu'ut, kellot

tähtiyöhön hiljaiseen;

kuutamossa metsät, pellot

hohtaa lumivaippoineen.

Nukkuu onni sydämessä

äidin syliin raueten

piltti matkan vieriessä

kilkkeesehen kellojen.

Näkee unta autuasta,

taivaat hälle aukeaa, —

herää luona kirkon vasta,

kun sen kellot kumahtaa.

2.

Helisten soi tiu'ut, kellot,

välkkyy tähdet jouluyön,

hiljaisina metsät, pellot —

hiljaisempi piltin syön.

Valkoarkun kannen alla

nukkuu viime unta hän. —

Kärsimässä maailmalla

yks on sydän vähemmän.

SYKSYN LEHDET.

Viimeisen valssin

nyt soittavat tuulet.

Povellemme painuvat

kalpeat huulet.

Tuiverra tuuli,

ja lennä jo, lehti!

Kukkaset kuoli,

ja syksy jo ehti.

Tuiverra, tuuli,

ja pyörrytä päitä!

Viimeisen kerran

me tanssimme häitä.

Vuoteena sammal

ja peitteenä hanki!

— Irti! ja ilmoihin!

kohtalon vanki. —

Tule! tule! talvi,

ja hautamme peitä!

Keväällä kenkään

ei muistele meitä.

III

ESITAISTELIJA.

J. Siljon muistoksi.

Sinut aina muistan, kun tuimaa tuulta

ulapalle me laskimme sataman suulta.

Meri vyöryi vihaisin vaahtoharjoin,

sää peitti maan, meren pilvenvarjoin.

Päin aavoja näin

vene viillettäin

kiis' ylitse kuohujen hyrskyäväin.

Kuin nuolen sa ohjasit ottein varmoin

sen halki aallokon tyynin tarmoin

ja katse kauaksi tähdäten,

sydän voitonriemusta paisuen.

Päin vaaraa ja vastusta kuljit ties,

sinä etsivä, uljas taistelun mies!

Sinut kaatoi laumojen myrskylaine,

sinut huuhtoi allensa ahnas aine.

Mut aina sun muistan, kun tuimaa tuulta

ulapalle me laskimme sataman suulta:

käsi vankkana varressa peräsimen

ja katse kauaksi tähdäten!

VUORIPURO.

Vuorilla synnyin.

Kirkas ja puhdas

siell' oli sieluni.

Riemua tulvien,

vauhtia virmaa

syöksyin ma leikkien

louhikon halki,

raivaten uomani

esteet murtain.

Kalliopaadet pirstoivat mua, —

heistä ma viis!

Raisuna riensin

ma karkeloaskelin

tietäni tuimaa

lentoa huimaa

laaksoa kohden

kuin lemmityn luo.

Kaukana viittoi mulle

lehtojen vehreä povi,

houkuttain mua luo

kuin taikaovi

onnen maille; —

vietteli mua sylinantoonsa

niittyjen kukkea sulo,

kutsuivat kultaiset pellot

päivän paahteessa hohtain,

kutsuivat kiehtovat kylät

ja kartanot kauniit

virvoittajakseen.

Luoksensa saavuin

ma kirkkahin mielin.

Riemulla avasin heille

sydämeni lähteet.

Mulle he antoivat

tunkion tähteet!

Neidot kylpevät, jotka

ma syliini sain,

ei sielua suoneet ne mulle,

soi ruumiin ne vain,

ja ruumiinsa tahran

ne jättivät rintahain.

Tulivat naudat ja joivat

mun sieluni kirkkainta vettä,

palkaksi tahrien pintani

saastallaan!

Pois ma riensin,

etsien puhdistusta,

torneja kohden, jotka kaukaa

loistivat ahjona onnen

ja templinä valon.

Hirviön kohtasin,

pinnalta valkean,

sielulta mustan;

hornankattilan, jossa kiehui

kaikki maailman noitamyrkyt.

Se ahmi, se ammensi

suoliinsa nuoruuteni,

sen avaraan kitaan

haaveet ja kauneus meni.

Ja viemäriensä loan —

mujut löyhkävät mustain töiden,

salasyntien syyttävät perkeet —

mun uomaani juoksuttain

se pisaran viimeisenkin

mun saastutti sielussain.

Siks umpimielin tympein vaellan

nyt ohi ihanien kukkarantain,

jotk' ennen syttymään sai sydämen.

Nyt meren helmaan hukkua

vain lailla laineen hiljaa halajan.

Sen suureen unhoitukseen häipyen

ma jälleen puhtauteeni palajan!

TOUKOMIES.

Nuori mieli, kirkas usko

valaisevat ties.

Kultaa taivaas aamurusko,

toivon toukomies!

Minkä kylvät, itää hiljaa,

tiedon toukomies.

Ei vie hallat sitä viljaa,

jonka taimii ties.

Askel askeleelta eestyy

viljelyksen tie.

Siks, kun kerran kesä seestyy,

korpi raivattu jo lie.

Askel askeleelta raivaa

kuokkas erämaan, —

rämeet kuivaa, kannot kaivaa

— kaskeks kaikki vaan!

Sukupolvet kaatuu, katoo

aikain kalmistoon.

Pellot silmänkannot satoo

kerran aurinkoon.

Vaikka maatuu ihmissuku,

hautaa maamme yö,

hengen hedelmät ei huku,

toukomiehen työ.

Itää kohduss' ikuisuuden

siemen tulevan,

aatteen uuden, heimon uuden,

hengen jalomman.

1915.

KOTKANLENTOA.

En lailla häkkilintujen

ma elää tahdo, en!

Ma tahdon kaikki katkaista

nää kahleet orjuuden!

En kyyhkysenä kuhertain

ma tahdo kyyhöttää;

en tunkiolle kukkona

ma kiekumahan jää!

Niin moni maassa mataa vain

ja lahoo hiljaa pois.

Vaan syntyneenä kotkaksi

ken maahan jäädä vois?

Ma tahdon nousta siiville

ja nähdä auringon, —

pois sinne, missä vapaus

ja taivas korkein on!

Ma tahdon mailmat halkoa

ja taivaat tavoittaa,

vaikk' oiskin tuska, orpous

ja kaipuu katkeraa!

Tomusta, varpus-touhusta

ma innon nousta sain,

se lento vaikka veristäin

mun viiltäis sieluain.

Siell' yllä ilmain aavojen

vapaana liitää voi,

siell' avaruuden sävelet

syvinnä sieluun soi!

Ei siellä rajaa elämän,

ei ajan, kuoleman.

Siell' yhtyy kuoroon kaikkeuden

kuin tähti taivahan.

ODYSSEUS.

Hoi! köydet irti, siteet katkaiskaa

ja soutakaa päin seireenien rantaa!

Pian taakse jää se autuus, jonka antaa

vain kerran elo meidän aavistaa.

Käy kautta taisteluiden, tuskien

tää elämämme turha harharetki;

nyt annettu on onnen suuri hetki —

ma tahdon tuta hurmiota sen!

Nyt iäksi sen huumaan hukkukoon

tää etsinnän ja kaipauksen taakka,

sen juovuttavan maljan pohjaan saakka

nyt sydän tyhjentäköön — nukkukoon!

Pois köydet, hoi! Ah, kurjat soutajat,

te ette kuule autuussäveleitä!

Te kuuroin korvin raadatte, — voi teitä! —

Jo seireenien rannat haipuvat!

1909.

OODI KRISTUKSELLE.

Oi Kristus, suurin ihminen maailman,

Sa jumaluuden tuikahdus yössä sen,

ma tuhansien vuotten takaa,

laulaja, kaiutan hymnin Sulle!

Sa temppelistä pois tekohurskahat

ja kurjat korkoinkiskurit karkoitit

ja pappein synnillisen Jahven,

kuolleen ja haudatun kirjain tomuun.

Sa uuden Herran kansalle osoitit,

se kirkkain totuus, valkeus, Luoja on,

se murhiin, sotihin ei käske:

rakkaus, sielujen syvyys-ääni.

Vaan liian kirkas yön olit kansalle;

sai raaka rahvas sielusi temppeliin

kuin villi, päätön karjalauma,

pyhimpäs tallaten, lokaan raastain.

Sa Getsemanen helvetin palkakses

ja kuolon orjantappurakruunun sait,

ja ristinpuulla kera rosvoin

henkesi, Mestari suuri, annoit!

Mut Ahasverus rauhatta vaeltain

ja ristinkirkkoin kulkijat polvistuin

ne kirveltävin synnintunnoin

iäti veresi taakan tuntee!

1909.

LUCIFER.

Lucifer, Lucifer-Kain,

valtias maailmain!

Suuri ja voittamaton

Lucifer, Lucifer on.

Sortuvat kansat, maat,

vaihtuvat valtiaat.

Lucifer, Lucifer on

iäti muuttumaton.

Sua ken palvele ei,

turma sen viimana vei;

turvaa hällä ei lain,

kellä ei herrana Kain.

Kuolevat jumalat maan —

Lucifer nuortuu vaan.

Ainoa kuolematon

Lucifer, Lucifer on!

Suuri ja mahtava on

Lucifer, voittamaton!

Valtias maailmain,

Lucifer, Lucifer-Kain!

Maa ääriltä ääriin suitsuttaa

veriuhrein Luciferin kunniaa.

Kain, sankari päivän aatteiden,

on juhlittu johtaja kansojen.

Yli manteren, veen vihan lieskat lyö,

salamoista sen leiskuu päivä ja yö.

Vesi, ilma ja maa ovat vallassa sen,

joka tappaa tuntehet sydänten,

joka sielun on kahlinnut orjuuteen

ja kansat kietonut valheeseen

kuin yöhön, josta ei johda tie,

joka vailla toivoa turmaan vie.

Sodan alttarin loimussa tanssien

käy kuoloon teuraat kansojen.

Ja kauhistuksin katsoo yö,

miten lieskat taivaita kohden lyö.

Suur' oli Baal ja Astarte muinen,

suur' oli Moolok, hehkuvasuinen.

Suurempi Lucifer, mahtaja mainen,

viettelevämpi kuin käärme, kuin nainen.

Suur' oli Ahriman, valtias öinen,

suurempi Lucifer, sankaritöinen.

Suur' oli Jahve Israelissa

voittajan kohtasi Luciferissa.

Kainista aikain on ihmiskunta

hourinut hullua sankariunta.

sulle kalleimmat uhrinsa kantain,

sulle poikansa parhaat antain.

Neekeriheimot, heikomman lyöjät,

Intian villit ja ihmissyöjät

raivoisin ihmismetsästyksin

ei sua palvelleet ole yksin!

Autodafeeat suitsutti sulle,

kautta aikojen palvellulle.

Ristillä tuo jalo Nazarealainen

sun oli suurin uhrisi mainen.

Aatteesi sun Aleksanterin johti

kansojen surmaa ja hautoja kohti.

Tuhannet tyrannit Nerosta asti

Lucifer verellä Kaineiksi kasti.

Attila, soihdunkantajas ammoin,

löi sodanlieskoilla kansat kammoin.

Ylimmäinen pappis on kylmä järki

— Borgiain myrkky ja tikarinkärki.

Napoleon, salamoistasi paras,

kansojen pyöveli, vallan varas,

hän sadon suitsevan korjata ehti:

täyttyi verellä vuossadan lehti. —

Nyt taas kunnianpäiväsi koittaa:

Kaininhenkesi kansat voittaa.

Hurmaten raivonmyrskysi riehuu,

vuoret järkkyy, maan sisus kiehuu;

kuin tulivuoresta syöksyvä laava

suitsee ja hehkuu maailma aava;

ääriltä ääriin on maa tulimerta,

höyryten vuotaen veljesverta.

Aika on täytetty, hetki on lyönyt:

maan yli leiskuu helvetin yö nyt!

DIOGENES.

Oi ihminen, sun osas kurja lie!

Vaan kurjempi sun etsijäsi tie! —

Hän kulkee, etsii, lyhty kädessään, —

vaan mistään ei hän löydä ihmistään.

Vuostuhannet hän mailmaa kiertää niin,

ja katse tähtää vuosiin vastaisiin.

Ja hölmöt pilkkaa: — Etkö, hourupää,

nää päivällä sa ilman kynttilää? —

Hän pilkan kestää, kulkee, haparoi,

mut ihmistä ei mistään löytää voi.

Ja vuodet vaihtuu, kansat kamppailee: —

vain pedot kaikkialla hallitsee. —

Mut etsijään ei epätoivo lyö,

vaikk' onkin turhaa, pilkattua työ.

Ja sammumatta lekkuu liekki tuo,

se toivon hohteen päiviin, öihin luo. —

Jos täällä koskaan ihmistä ei näy,

hän toiseen tähteen lyhtyinensä käy!

PARNASSOLLA.

Näin unta — vai se tottako on! —

että nousin vuorta ma Parnasson.

Niin astui tielleni noidanlainen,

väkänoukka, kotkankynsi nainen.

Yli luisevan, paljaan olkapään

ma käärmeen kurkottauvan nään.

Näky tuo sai kauhuun mielen nuoren:

hän kerberos oli laulun vuoren!

— Mikä miehiäs oot? niin haastoi hän.

Miten syvältä tunnet elämän? —

Hymy sfinksin kolkoilla kasvoillansa

hän katsoi julmana uhriansa.

— Olen kokenut korkeimmat riemut sen

ja tuskain tuimimman polttehen.

Veti luokseen mua yön salat syvät;

niin harhailin läpi pahat, hyvät.

Jos liekin syytä ollut kuin,

ma tulessa tuskain puhdistuin.

Elon ahjossa pois suli kuona multa,

jäi hiljaisen onnen puhdas kulta.

Ei paina mieltäni murhe lain,

olen kypsä kuoroon laulajain. —

Niin lausuin hiljaa äänin aroin

nykypäiväin itsekerskua varoin.

— Pois silmistäin! hän kirkui mulle,

ei laulun vuorella sijaa sulle!

Olet melto liiaksi käymään tänne,

runon nuolta ei linkoa lemmen jänne.

Runon vaakaan köykäinen olet kovin,

sa kuokkavieras muusain hovin.

Sua helvetin lieskat syöneet ei! —

— Läpi lieskain valkea nainen mun vei! —

— Et kyllin syntiä tehnyt ole,

et katuen rappion polkuja pole! —

— En synnillä kerskaile, keikaroi,

katumusta en torilla kaupata voi!

— Et viettien seurannut luonnonvoimaa! —

— Olen! lemmen ja tunteen aateloimaa. —

— Luut pienet ei salahaudastaan

sua unessa nouse kauhistamaan!

— Ah, anteeks suokaa, ma eksyin varmaan

ja lienen kaltaalla helvetin parmaan! —

Ma kumarsin — selkäni käänsin päin

ja läksin vuorelta kiirehtäin.

Mut ihme! taas oli vuori eessä:

sen huippu auringon kimmelteessä

mua viittoi luokseen kirkastain;

ja nainen valkea vastahain

mun riensi rinteen kukkaistiellä —

hänet syliini suljin ma riemumiellä

Ja taakse kun katsoin ihmeissäin —

vain tyhjän kuilun nyt siellä ma näin!

TRUBADUURIN SYYS.

On mennyt nuoruus kuin unten mailla,

pian laulut sammuvat sielussain;

niin oon nyt lempeä, suojaa vailla,

vain laulun laakerit muistonain.

Täys aitat muilla on kuonaa, multaa,

ja linnat kiviset kattonaan;

ma toisten maineelle valoin kultaa,

jäin itse köyhänä harhaamaan!

Syystuuliin haaveeni linnat haihtui;

pian laulun sankarit unhoon jää!

Niin onni, kunnia, suuruus vaihtui —

kuin lehdet kuihtuvat laulut nää!

Vaan tulkoon syksy ja tulkoon turma,

mies myötä laulunsa sammukoon:

on korkein lemmen ja laulun hurma,

maan lahjat kalleimmat saanut oon!

IV

SUOMEN KEVÄT.

Nyt koittanut on huomen

tuhanten järvein maan!

Jo vihdoin kevät Suomen

nyt saapuu loistossaan!

Niin pitkän pitkä täällä

on ollut sorron yö. —

Ken uskois? Päämme päällä

nyt säihkyy valon vyö!

Ah, vihdoin, vihdoin meiltä

on kahleet roudan pois!

Ken vapauden teiltä

nyt meidät syöstä vois?

Maan tasalle nyt linnat!

Pois mustat muistot nuo!

Nyt riemu täyttää rinnat,

se uutta aikaa luo.

Soi! laulu, kaiu! soitto,

kuin kevätmyrsky soi!

Ikuista valon voitto

ja uusi hengen koi!

5.I.1918.

SOTA VALOSTA.

Kalevalaisten kuoro.

Tohahti tulinen tuuli,

jylähti jumalten ääni,

kaikui kutsu kautta Kalman,

kautta untelon Kalevan.

Heräsi unesta urhot,

Sammon sankarit havahti

Tuonen tummilla tuvilla,

pankoilla pimeän pirtin.

Mistä moinen melske meillä?

Kusta kutsu kuollehille? —

Tuhat vuotta jo viruimme,

iät pitkät unhon unta,

yö vain inha ympärillä,

yö ja autius ajaton.

Mistä nyt elämä meille,

Kalman orjille kajastus? —

Syttyihe äkisti soihtu,

leiskahti verinen loimo

Pohjolassa pakkasyöhön,

säihki kuin revontulitus

tai sodan tulinen tuisku,

vainovalkean rusotus.

Portit puuntavat rämähti,

särähti Manalan salvat,

kaikki murtui mustat teljet

iskuista heleän heimon,

sankareiden säilän tieltä,

voitosta valon urosten,

jotka sorron maasta syöksi,

yön pimeän pankoiltamme,

murti muurit vangin kurjan,

orjan vaivasta opasti;

päivän päästi kammitsoista,

valon vuoresta vapahti,

alta paatisen pimeän,

hornan mustan hirmuvallan.

Urhot untelon Kalevan,

ulos unhosta Manalan!

Ylös yöstä aurinkohon,

henget suuret ja suruiset!

Mahti vanhan Väinämöisen,

tieto tietäjän ikuisen,

into seppo Ilmarisen,

taito maailman takojan,

nouskatte Manan majoilta,

pankoilta pimeän pirtin,

nouskatte uroihin noihin,

uuden Suomen sankareihin,

kansahan vapaan Kalevan,

päivän lasten laululoihin,

jotta nousis Suomen heimo,

kasvaisi Kalevan kansa

orkeaksi, kuuluisaksi,

suureksi sodan poluilla,

suuremmaksi tiedon töissä,

hengen heilimökisoissa,

jotta saisi Suomen heimo,

takoisi Kalevan kansa

uuden Sammon itsellensä,

uuden Sammon, uuden päivän,

uuden onnen ja elämän,

kauniimman Kalevan soiton!

MARTTYYRIEN KUORO.

Kansan synnit saimme kantaa,

kaiken, kaiken uhriks antaa.

Kaaduimme kuin uhriteuras,

kirot synkät meitä seuras.

Meihin iski vihan nuoli.

Ehkä meissä viha kuoli?

Ruumiin raatelivat, raivot,

murskasivat pään ja aivot.

Aatetta he tappaa eivät

voineet, vaikka hengen veivät!

Nouskoon verestämme uutta

aatteen, hengen aateluutta!

Nouskoon kansa toimen jalon,

harras palvelija valon!

Tuskamme ei mennyt hukkaan,

kunhan nousee kansa kukkaan,

lunastuksen oras terää

tekee, kansan henki herää.

SANKARIEN KUORO.

Suottako kaaduimme?

Suottako maaduimme?

Suottako hiekkaan

hurmeemme vuoti?

Suottako sorruimme sortajan miekkaan,

murskasi rintamme luoti?

Suottako uskoimme onnen tähtiin?

Liianko kauniina kansa me nähtiin?

Turhaanko veljeimme kuolon me kostimme

henkemme hinnalla vapauden ostimme?

Kasvaako koskaan haudoiltamme

kauniimpi rauhan kultalaiho?

Versooko koskaan kansassamme

korkeimman kohtalon huomenkaiho?

Suottako, veljet, me näännyimme hangille,

riensimme ritareiksi Pohjolan vangille?

Suottako veremme peltoja kastaa?

Ken meille vannoo? Ken meille vastaa?

VOITON KUORO.

(Nuoret.)

Me nähdä saimme päivänkoin

ja vapauden aamun!

Me karkoitimme taisteloin

pois sorron verihaamun.

Mit' isät haavein hautoivat,

sen todella me teimme,

ja muinaisaikain unelmat

me vihdoin voittoon veimme.

Yön vallan, Pohjan pakkasen

nyt voitti kevään mahti.

Ja uuden suven, vapauden

me oomme vankka vahti.

Nyt kentät veljeshurmehen,

miss' sota riehui hiljan,

jo kantaa heinän kukkaisen

ja keltatähkät viljan.

Ei saaneet meitä sortumaan

vuossatain hallat, kadot.

Nyt kostetaan: nyt korjataan

Suur-Suomen valtasadot!

Ei hukkua saa hurmeeseen

tää maa, mi voittoon kulki!

Me rakennamme rakkauteen,

se vannokaamme julki!

Me vannomme: me vaalimme

tään voiton rauhan toimin!

On korkealla maalimme.

Päin päivää yhteisvoimin!

SANKARIKUMMUN ALTA.

Taistoa ollut on elo aikojen aamusta asti,

taistoa ainian on ihmisen elämäntie.

Paljon kaunista on, jaloaatteista sielussa kansain;

onnea luoda ken voi, muillekin onnen se suo.

Paljon on kurjaa myös, vihan myrkkyä, vaistoa julmaa

luonnossa ihmisten, pedoista raaimpain.

Niinkuin kehnoa on hyvän rinnalla povella luonnon,

niinkuin myrkkyjen kyy juurella elämän puun,

niinkuin luonnon luomisen työ tuhovaltoja vastaan

vuodesta vuoteen käy voittoista taisteluaan,

koskaan lannistumatta, jos kuinkakin syksy ja talvi

uhkaa haudata sen hankiin ja pakkasihin,

niinkuin pellolla viljaa koittaa ohdake voittaa,

niinkuin synkeä yö auringon jäljissä käy

tahtoen sammuttaa valon hehkun ja elämän kaiken —

niin käy kamppaus myös mailmassa ihmisten,

ikuinen kamppaus luomistyön vihan peikkoja vastaan

puolesta rakkauden, puolesta aatteiden tien,

puolesta ihmisarvon ja kaiken korkean, kauniin,

puolesta oikeuden, onnen ja autuuden.

Korkeista korkein ja halvoista halvin auringon alla

on suku ihmisten, ohjaama daimoonein.

Jos vihan hengen synkeän valtaan ihminen joutuu,

julmuri hirvein on maaemon parmailla hän.

Vaan jos rakkauden, valon lemmityn, ohjaama on hän,

niin kamaralle maan hän paratiisin luo,

unelman kauneimman, mitä aavistaa sydän voi vain

umpussa nuoruuden kuullossa kesäisen yön.

Veljet, meillekin on valo auringon loistanut kerran,

syömemme sykkinyt on riemuja, tuskia maan.

Luomisen työhön meilläkin hehkui henkemme nuori —

toisin kohtalo soi, kesken katkesi tie!

Toisin haaveilleet mekin työmme ja onnemme oomme —

toisinpa ratkaistiin retkemme maallinen tää!

Uhreina taistelun sen, jota aikojen aamusta asti

ihmiset käyneet on orjina daimoonein,

kaaduimme kaikki me kesken. Suotu ei korjata meidän

kylvöä unelmain, voittojen heelmiä, ei! —

Yllämme puhkee taas kesä kukkaan niinkuni ennen,

— varjossa valjun yön on osa vainajien;

voiton huumassa lyö sydän uudestisyntyvän luonnon,

— meille ei syke sen riemua rintaan luo.

Toiset juhlivat nyt, mitä juhlia suotu ei meidän —

kaatua suotiin vain puolesta syntymämaan!

Aine ja aineen mahti se on, joka valtahan kiihkon

ihmiset villitsee orjiksi daimoonein.

Vapaaksi ken ajan kahleista näistä on jällehen päässyt,

sielunsa kirkkauden taas omaksensa hän saa,

puhdistuu sydän hältä ja kirpoo mielestä kaikki

tartunta kiihkoinen, vaistot vainojen maan.

Niin on sielunsa jälleen löytänyt ainehen vanki,

rauhan ja onnen hän taistelun palkaksi sai.

KEVÄÄLLÄ 1918.

Jäät lähtevät —

jäät lähtee rannoiltamme,

ja meri hymyää, —

vaan meidän rinnoissamme

ei sula talven jää!

Jo linnut palajaa,

taas puista puistojen

soi kevätliverrykset rastahan, —

mut ihmissydän vain

ei valoon aueten,

ei ymmärtäin ja rakastain

käy toista vastahan!

Taas kevät saapuu —

taas sulaa sydän maan,

ja kukat aukenevat aurinkoon, —

mut sydän ihmisten

on kylmän talvinen

ja tyly tuntehille veljien!

V

RAKKAUDENJUHLA.

I

Valjennut taas kesä on, sinitaivaalla pääskyjen parvi

säihkeessä auringon laulaen leikkiä lyö.

Välkehtii valohohteessaan väretyynenä järvi,

kukkaisloistossaan maa kuni morsian on.

Lämpöä hohkaa maanpovi, paahtaa kuumana päivä,

kuumina suonet maan luomisen hehkussa lyö.

Oh, nämä hehkuvan helteiset, nämä polttavat päivät,

aamut raikkahat nää, valkeat, lämpimät yöt!

Oh, tämä kukkeus maan, kesä korkea elämän nuoren,

suuri on kauneutes, suuri sun onnesi on!

Suuri on armo sun riemuusi syttyä sydämin täysin,

kirkkaus otsallaan juhlien rakkauttaan!

Kuin monet vuodet ma oonkaan tuskissa polttavan kaipuun

kulkenut päivät nää kerkeän kesäisen kuun!

Niinkuin nyt on hohtanut maa sekä säikkynyt taivas, —

pimeä ahdistus täyttänyt sydämen on.

Niinkuin haudan yöhön suljin ma kaipuun jo kerran,

salvaten syömeeni sen kylmien paasien taa.

Luulin, houkka, ma näin levon, lääkkeen saavani sille,

voivani sammuttaa sen sinihehkun niin!

Silloin äkkiä näin, kesän vehmaan keskellä kuulen

kuin joku kolkuttais paadelle hautani tään

sormin herkin ja lämpöisin, sydänahjoni tumman

liekkiin lietsoen taas entistä kirkkaampaan. —

Rakkaus näin tuli luokseni nyt, jota turhaan ma etsin:

niinkuin lahjaksi sain onnen ma itsellein!

Riemua tulvii rintani nyt, sydän tyynenä lyöden

lemmenlauluja luo niinkuin kukkia maa.

II

Aavana saartaa veet joka puolelta saaremme rantaa,

viestin pääskyset vain maailman melskeistä tuo,

tervehdyksenä sen sinilaineet rantahan loiskii,

leyhyt lemmekkäät lehvillä karkeloi.

Aurinko rakkauttaan isän armaan lailla nyt tuhlaa

niinkuin koskaan ei yötä ja talvea ois.

Lehtien, mäntyjen pihkan ja lehdokin raikkahan tuoksun

laelle kallion tään lauhkea tuulonen tuo.

Näin ei kauniina maailma, ei ilokirkkaana koskaan

säihkynyt katseellein, ennenkuin näin minä sun!

Näin, kuin huipulta vuoren, nyt aukee elämä mulle,

nyt nään vasta ma sen kaikkeuskauneuden.

Kaiken sen, jota etsin ma kiihkoista kaupungin suotta,

sen, jota kuumimmin kaipasi nuoruutein,

sen, jota kieltäytyin epätoivon tuskissa ootin

niinkuin kahleissa yön nousua auringon,

sen, jota ilman on elämä ikuisuuttansa vailla,

turha ja toivoton, sammuva säkene vain,

sen, jota saavuttaa väkivalloin ihmiset tahtoo

syöksyen kamppailuun turhaan ja turmelevaan,

kaiken sen olen saanut nyt. Sydän, miksi et särjy,

kerran viimeisen miks et, sydän, ratketen lyö,

näin koko maailman syömenä kun saat sykkiä hetken,

onnen kun nähdä sa saat sielulles aukenevan?

Silloin erkanisit, sydän, riemun siivillä täältä,

silloin tuntea, ah! et surun päiviä sais

koskaan, päiviä synkkiä, jotk' ovat saapuvat kerran,

kuin pedot raadellen sielusi autuuden,

silloin ei epäsoinnut arjen, ei kohtalon kolhut

onnesi särkeä vois kauneusmaailmaa!

III

Ei, jopa hullua ois noin kesken poistua suotta!

Onhan kuitenkin riemunsa täälläkin, on! —

Näin kun istumme kuunnellen tuvan kuistilla hiljaa

sointuja sielujen kuullossa valkean yön,

kun sydän kuumasti sykkäilee poves rinnalla armaan,

sielusi syvyyksiin vaipuu katseeni mun,

silloin aukenevat mun silmillein näyt suuret,

täyttymys toiveiden, ihmisen arvoitus!

Suudelmais sulolämmöstä, silmistä sun, poves armaan

noususta, henkäilys hehkusta kasvoilloin,

tuoksusta pihlajien, jota lehdon henkäys kantaa,

tanssista hyttysten vaiheilla varjoston

näin nyt paljastuu elon ikuinen ongelma mulle,

elämän tarkoitus, onni ja ikuisuus.

Valtavan yksinkertainen on, elämä, ihmees

hälle, ken kypsynyt on luomisen mysteriaan!

IV

Täällä on rauha ja täällä on hiljaisuus,

täällä on elämän suuruus ja ihanuus.

Täällä on taas oma itsensä, vapaa mies!

Täällä on sielujen, sydänten kotilies.

Täällä ei karsaan naapurin silmät nää,

unhoon ihmisten juonet ja kiihkot jää.

Täällä on elämä juhlaa — täällä me häät

kahden vietämme kuumat ja lemmekkäät!

Vaikkapa muu koko maailma hukkukoon,

täällä ma silti maailman valtias oon!

Sydäntä kaksi kun syttyy rakkauteen,

siellä on kansat ja maailmat kaikkineen!

V

Tytti, ma lemmin sua, kuin kuningashonkia korven

tuulen humina tuo, jonka sa kuulet nyt!

Tytti, ma lemmin sua, kuin lakkapäälaineita järven

vihuri aavan veen, virma ja vallaton!

Tytti, ma lemmin sua, kuin pellon kultaista viljaa

paahde auringon tähkiä kypsyttäin,

tai suven henkäys lempeä lehviä valkean koivun

kuullossa kesäisen yön, tuoksuissa pihlajien!

Tytti, ma lemmin sua, sinä elämäni korkea päivä,

kun kesäkirkkainnaan kaartuu se ylläni mun,

ennenkuin ehtoon puoleen se verkkaan kääntyen painuu,

huomaamattamme pois vaipuen varjohon yön!

Nyt on kukkien aika ja lemmenleikin ja kylvön,

vuoromme tullut on, käykäämme karkelohon!

Metsän vehreät puut hääsaattomme äänetön olkoon,

pappimme aurinko on, siunaus hiljaisuus!

Virren leivonen tuo kera metsän laulajakuoron

riemulla kaiuttaa kunniaks juhlamme tään.

Soihtunsa sammuttaa hymyhuulin hehkuva päivä,

onnesta punastuin silmänsä sulkee yö.

Kainona lyhtyineen häävuoteelle lempivät ohjaa

lehtoon kukkaisaan Hyymen, ruusuinen kuu.

VI

Muut jumalia palvelkoot,

mun omani sa oot!

Sun pyhän tules, rakkaus,

sa mailman valo, vapahdus,

ma tunnen sielussain.

Sun luonas yksin, armahain,

ma onnellinen oon.

Muu mailma hukkukoon,

sa mulle hengen taikamaat

ja taivaat avaat autuaat!

Sun suloisilta huuliltas

ma jumaluutta juon,

sun ruusuisella poskellas

on mailmanhengen kehto,

sa olet mulle onnen ehto,

sun rinnoillas ma maailmoita luon.

Ah, onnellinen, kenen rintaan on

sun katsees sytyttänyt auringon!

Ah, kuinka onkaan onnellinen hän,

ken tuntee kaiken kaipuun täyttyvän,

ken kesäyönä rakkauteesi saa

ja syleilyysi mailman unhoittaa!

VII

Rannalla järven on helonurmella jumalten juhla

armossa auringon, hehkuvan helteisen.

Säihkeessä sen suloilmestys jumalattaren nuoren

hohtaa kauneuttaan, kuin rusoliljana maan.

Jumalan nuoren on hänen rinnoillaan sydän täynnä

riemua hurmion sen, onnea rakkauden,

kuolematonten luo joka nostaa ihmisen kurjan,

luojaksi kaikkeuden, verraksi taivaisten.

Niinkuin unta on vain tämä onnen huuma ja hurma,

niinkuin maailmaa toivon ja haaveiden!

Kaikki se täyttynyt on, johon kaipaus ihmisen syttyy,

auringon lapsen ja maan, auringon lemmityn!

Täyttynyt vaatimus on sukupolvien syntymätönten,

täyttynyt luomistyö, luotujen tarkoitus.

Turhaan tuhlannut ei kesä hellettään ole heille,

tyhjinä kohtaa ei tähkiä tarhuri-syys.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK ELÄMÄN HELLE ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

ELÄMÄN HELLE

SISÄLLYS:

I

ELÄMÄN HELLE.

CONCEPTIO ARTIS.

KIRKASTUSVUORELLA.

HUHTIKUUN ILTA.

LEIVOSELLE.

JUHANNUSLAULU.

I

II

SONETTI SATAKIELELLE.

OODI SATEELLA.

SÄKEITÄ KUUTAMOSSA.

II

RUBIINI.

PYHÄ YÖ.

UUTISRAIVAAJA.

TAAKSE KAIKKI VANHA!…

ILLANRUSKO.

KORPEEN!

PYHÄIN MIESTEN PÄIVÄNÄ.

KYMEN RANNALLA.

RUNOTTARELLE.

MISSÄ VALO.

ONNI ON KUIN TÄHDET.

VIHAMIEHIÄ ENITEN KIITTÄÄ SAA.

OH, PÄIVÄT, TE PÄIVÄT.

SYVÄLLE, SYVÄLLE.

JOULUKIRKKOON.

SYKSYN LEHDET.

III

ESITAISTELIJA.

VUORIPURO.

TOUKOMIES.

KOTKANLENTOA.

ODYSSEUS.

OODI KRISTUKSELLE.

LUCIFER.

DIOGENES.

PARNASSOLLA.

TRUBADUURIN SYYS.

IV

SUOMEN KEVÄT.

SOTA VALOSTA.

MARTTYYRIEN KUORO.

SANKARIEN KUORO.

VOITON KUORO.

SANKARIKUMMUN ALTA.

KEVÄÄLLÄ 1918.

V

RAKKAUDENJUHLA.

I

II

III

IV

V

VI

VII

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE