Matrimonis a Montserrat ó Buscant la perduda
Date: 2025-06-26T00:00:00+00:00

The Project Gutenberg eBook of Matrimonis a Montserrat ó Buscant la perduda

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Matrimonis a Montserrat ó Buscant la perduda

Anada en dos actes i en diferents quadros

Author: Conrat Roure

Release date: June 26, 2025 [eBook #76390]

Language: Catalan

Original publication: Barcelona: Biblioteca de "Lo teatro regional", 1896

Credits: Editor digital: Joan Queralt Gil

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK MATRIMONIS A MONTSERRAT Ó BUSCANT LA PERDUDA ***

Matrimonis á Montserrat
ó buscant la perduda

Anada en dos actes y en diferents quadros

Conrad Roure

1896

Aquest text ha estat digitalitzat i processat per l’Institut d’Estudis Catalans, com a part del projecte Corpus Textual Informatitzat de la Llengua Catalana.

Personatjes

- Cándida, jove, esposa de Bonifaci.

- Pona, vella, esposa de Martí.

- Narcís, jove, company de

- Martí, jove.

- Bonifaci, vell.

- Senyor Broll, vell, amich de Bonifaci.

- Miquel, jove pagés.

- Arcalde del Bruch.

- Secretari del Bruch

- Conductor del ferro-carril.

- Aposentador 1er

- Aposentador 2on

- Un passatjer.

- Un regidor del Bruch.

- President dels excursionistas.

- Mosso de restaurant 1er

- Mosso de restaurant 2on

- Un fotógrafo.

- Patrò de barco.

- Gat de mar.

- Un mariner.

- Coro de passatjers, regidors, mariners, excursionistas y monjos

L’ acciò es contemporánea

Dreta y esquerra, las del actor

Acte primer

Quadro primer

Interior d’un wagò de ferro-carril

Escena primera

Cándida, Pona, Broll, Martí, Bonifaci, Narcís, Passatjers fins á omplí ’l wagò

Música

Tots:

Aném ab alegría, (Narcís figura que dirigeix lo coro.)
aném á Montserrat,
que es la montanya ’l temple
de tots los catalans.
Aném, aném
cantant, cantant.

Cand.:

Al cos dònan nova vida
pels boscos montserratins
los flayres de sajolida,
espígol y romanins.
Y la Patrona morena,
á qui l’invoca fidel
li cura la amarga pena
ab bálsem de flors del cel.

Tots: Aném ab alegría, aném, etc., etc..

Recitat

Narcís: Aixís! Veuhen com al últim ha anat bè? A copia de repetí, las cosas van bè.

Broll: (Tinch lo cap com un bombo!)

Martí: Ara, que ’ns en recordém.

Narcís: D’ aquesta y d’altras que se’n cantarán.

Pona: Si Dèu ho vol, que hi ha que dirho tot.

Bon.: Vosté ’s veu que ’n sab un niu. (A Narcís.)

Narcís: Qué no ’n sab cap vosté?

Bon.: Aquesta ’n sab. (Senyala á Cándida.) Jo, avans ne sabia alguna.

Narcís: Ja; quan era jove.

Bon.: Quan ho era més que ara.

Narcís: Es lo que volia di. (Aquest encara vol sé jove.) (Se sent d’un altre wagò que cantan: “Plou, plou, Montserrat, etc.”, ó altre cansó.)

Broll: (Amohinat.) Tots los wagons semblan orgas de gats.

Narcís: Donchs que vol aná trist á Montserrat?

Broll: Ja ho veig, pero amohina molt.

Bon.: Y tal! Jo ja ho preveya y per aixó no ’m volia moure de Barcelona; sino que aquesta… (Senyala á Cándida.)

Cánd.: Ja ho sabs, Bonifaci; tot bon casat ha de dú la dona á Montserrat.

Narcís, Martí: Aixó, aixó!

Bon.: Donchs no es aixís; no li porta.

Cánd.: Per qué no?

Bon.: Perque entre nosaltres, no es l’home ’l qui porta la dona á Montserrat, sino que es la dona la qui hi porta al home.

Martí: Es igual.

Narcís: Qué no ’ls hi vá di ’l capellá al casarlos que l’home y la dona tots dos fan un?

Pona: Veu? Jo sò com vosté.

Bon.: De la mateixa edat? Ja m’ho semblava.

Pona: Vull di que tampoch volia vení á Monserrat, pero aquest… (Senyala á Martí.)

Martí: Qué no ho has sentit? Tot bon casat…

Narcís: Sí, senyora Pona, sí, ha de dú la dona á Montserrat. Aixó es més vell que ’l caminá.

Pona: Per vosté, es clá, mentres sigui fé brometa… Ja li dich que es ditxós!

Narcís: Be hi tè d’habé diferencia entre celebrá un matrimoni y celebrá un enterro. No ’ls hi sembla?

Martí, Cánd.: Es clá, es clá.

Narcís: Si aixís com ara aném á festejá la boda de vosté y ’n Martí, anessem á acompanyá á vosté al cementiri… (Senyalant á Broll.)

Broll: Qué diu ara! (Proba de dormir.)

Bon.: Dèu nos enguart! burrango!

Narcís: Es un di; per manifestá que allavors no estaria alegre com ara ho estich.

Pona: No ’n caldria d’altra!

Narcís: Hi ha hagut casori?… Donchs á Montserrat y ab alegria. No es del meu paré, senyora?… Com se diu?

Cánd.: Qué m’ho pregunta á mi?

Narcís: Sí, senyora, á vosté.

Cánd.: Cándida, per servirlo.

Narcís: Gracias.

Cánd.: Sí, senyó, sò de la mateixa opinió. ’L meu marit…

Bon.: Ah, no! Jo no m’hauria mogut del carré de’n Xuclá. Pero aquesta, desde dilluns que som casats que may me calla: Bonifaci á Montserrat, Bonifaci á Montserrat… Ja estarás contenta! Ja hi vas!…

Cánd.: No ananthi, ’m semblaria que no fora ben casada. Los ditxos, son sentencias.

Narcís: Está clá que no ho fòra. Li faltaria lo principal. Sí, senyors, lo principal.

Bon.: Aixó de lo principal, á poch, á poch.

Pona: Es vritat, á poch, á poch. Per casarse, lo principal per la dona, es l’home. No es aixís? (A Cándida.)

Cánd.: Qué vol que contesti, pobra de mí!

Pona: (A Martí.) Oy, tú? (Martí está distret mirant á Cándida.)

Martí: Qué ’m preguntavas?

Narcís: Jo ’m refereixo á la part religiosa.

Bon.: Bè; en aquesta part, no diré que no.

Narcís: En las altras parts no m’hi fico.

Broll: (A un passatjer.) Qué ’m vol deixá seure al recó que miraré de trencá ’l son?

Passat.: Sí, senyó. (Cambian de puesto.) M’ es igual.

Broll: Gracias. Ara que sembla que hi ha quietut. Vaig tan enderrerit de dormí!…

Narcís: Qué estás callat, Martí! A veure si tindrém de dirte alló de “home casat…”

Pona: Ja es estrany; ell que sempre ’n tè una per di, fa estona que sembla mut.

Martí: Es que contemplo ’l paisatje.

Cánd.: Es que es molt preciòs!

Narcís: (¡Jo estich que aquest parell, contemplan lo paisatje mirantse l’un al altre!)

Escena II

Dits y Conductor

Cond.: (Entra ab lo taladrador á la má.) Farán lo favor dels bitllets?

Bon.: Tingui: (Los hi dona.) ’L meu y ’l de la senyora.

Narcís: Lo meu, sense ’l de la senyora, perque no ’n tinch. (Li dona y ’l Conductor va taladrant.) Martí, ’ls bitllets.

Martí: Estava distret. (Donantlos.)

Narcís: Mirant lo paisatje? (Aquest busca la perduda.)

Cond.: Falta un. Quí es que no me l’ha donat?

Pona: Lo senyó Broll. Aquell del racó! Avísil…

Cond.: Senyó! Senyó! (Cridantlo y tocantlo.)

Broll: (Despertantse.) Encara no ’m deixarán dormí! Qué hi ha? No veu que no s’hi cab?

Cond.: Fará ’l favor del bitllet?

Broll: Per aixó despertan als passatjers? Ara que ’ls ulls se ’m aclucavan… (Dona ’l bitllet.)

Cond.: (Tornantli ’l bitllet taladrat.) Dispensi! Estiguin bons!

Tots: Passiho bè! (Lo Conductor se’n vá.)

Escena III

Dits, menos lo Conductor

Narcís: Qué ’n cantém un altra?

Broll: Deixis de canturias, que després li fará mal la gorja. Acaba de cantá y vol tornarhi?

Narcís: Qué vol dormí ara, si ja arribém á l’estació d’Olesa?

Broll: Aprofitaré l’estona que pugui.

Martí: Ja dormirá á la nit, home.

Pona: Si Dèu ho vol. (La máquina fá senyal.)

Bon.: Jo bè penso dormí. Oy, Cándida?

Cánd.: Per mí, dormirás tant com vulguis.

Narcís: Vol di que no ’l despertará?

Cand.: Ay, no, senyó! Tal com li dich. Que dormi en nom de Dèu; no m’agrada molestá á ningú. May l’he despertat.

Martí: Molestá! Devegadas despertá no es molestá.

Cánd.: No deixá dormí á qui tè son, bè deu sè molestarlo. No es del meu parer, senyora?

Pona: Es vritat. (Lo tren se para.) Pero jo ’l desperto algun cop.

Veu: Olesa! Dos minutos.

Passat.: Que tinguin felís viatje! (Saltant del wagò.)

Tots: No cansarshi. Passeuho bè.

Escena IV

Dits, menos lo Passatjer y á poch Miquel

Cond.: (Mirant per la finestra.) Fiqueus aquí. Veyeu?

Miquel: (Entrant.) Dèu vos guart! (S’ assenta portant un gros cistell.)

Tots: Dèu vos guart! (Toca la campana y ’l tren marxa.)

Narcís: Qué tambè aneu á Montserrat?

Miquel: Hi tinch la Roseta desde ahir.

Narcís: La vostra dona?

Miquel: Sí, sinyó; la de casa. Jo hi som guanyat.

Narcís: Ab la dona heu fet ganga?

Miquel: Ab l’assiento. He prés bitllet de tercera, ’ls cotxos eran plens y m’han fet ficá á segona (Vol ficá ’l cistell sota las camas de Broll.)

Broll: (Incomodantse.) Qué dimontri farfalléu per aquí?

Miquel: Perdoneu, sinyó. Vull ficá aquí sota aquest cistell d’ous. Aixempleu las camas, si us plau.

Broll: Incomodá per res! Lo que ’n fareu, una truita. No veyeu que no hi cab?

(Pona parla baix á Martí.)

Miquel: Prou hi cab! Aixequeus una mica!

Broll: Are hi corro! Poseusel á la falda! (Miquel ho fá.)

Pona: (A Martí.) (Pero que no m’has entés?)

Martí: (Qué vols que ’m tapi d’ulls?)

Narcís: (A Martí y Pona.) Qué deyau alguna cosa?

Martí: Ca, res! Aquesta, que no sè que ’s tè.

Pona: No hem pas de passá res més á las foscas?

Bon.: Cap més túnel? No ho crech.

Pona: Ho pregunto, perque no ’m fá cap gracia.

Martí: Manías tevas! Qué ’t tenen de fè á las foscas? Qué se ’t menjarán?

Pona: No vull dí que se ’m menjin, pero no ho trobo prou conforme.

Miquel: Jo l’altre dia hi vaig perdre la bossa.

Bon.: Passant lo túnel?

Miquel: Sí; avans de passarlo, vaig contá que hi duya nou pessetas; vaig ficarme la bossa á la faixa y quan vam arribá á la clarò ja no li tenía.

Narcís: Pot sè us la van fè corre!

Miquel: Ca! Si á n’ el cotxo no més hi anava jo y dos minyons que pujavan á Manresa á vendre romansos.

Cánd.: Y la bossa no la vareu trobá pe ’l cotxe?

Miquel: No; ja sè lo que va sé. Aquells minyons mateixos m’ho van fè veure. Jo anava dret, guaytant á la finestra; al passá la fosca, ’l carril debia doná un sotrach, perque un d’aquells dos minyons, pobre xicot! va caure demunt meu. Y ab aquell cop, es clá, la bossa debia fè un salt…

Narcís: Sí; y ’s va ficá á la butxaca d’aquell minyò.

Miquel: No, no; y va caure per la finestra.

Bon.: Tan mateix vareu sè un xich tou.

Miquel: No ho digueu aixó, perque seria agraviá á n’ aquells dos minyons que, mireu si eran gent de be, que al veure que m’habia quedat sense cap diner, me varen pagá un got de vi al arribá á l’estació. (Tots riuhen.)

Narcís: Sí que varen fè un bon sacrifici!

Miquel: Sí, ’s veya que eran bons minyons! (Lo carril fa senyal.)

Narcís: Avans d’arribá á Monistrol hem de tornarhi.

Música

Tots:

Aném ab alegría,
aném á Montserrat,
etc..

(Mutació.)

Quadro segon

Celda del monastir. (Teló curt.)

Escena primera

Apossentador 1er, Apossentador 2on.

Ap. 1er: Aquí estarán bè; aquí. Al quarto de la dreta, un matrimoni; al quarto de l’esquerra, aquell altre matrimoni que m’ha dit en Martí, y aquí ’n Narcís y aquell senyò vell.

Ap. 2on: Son coneguts teus?

Ap. 1er: En Narcís m’es cosí germá; y un dels casats es un tal Martí, amich de tota la familia. En Narcís vá sè testimoni del seu casament. Ab l’altre matrimoni s’han fet coneguts pel viatje.

Ap. 2on: Ja ’ls serveixes bè! Que vinguin quan vulguin.

Ap. 1er: Qué ja está arreglat?

Ap. 2on: Hi ha ’ls llensols y tot.

Ap. 1er: Nets?

Ap. 2on: Nets, nets. Tú m’ho has recomenat.

Ap. 1er: Com de vegadas los doném que ja han servit… Donchs ara arregla ’l quarto d’aquest costat. (Se’n vá l’Apossentador 2on)

Escena II

Apossentador 1er. y Narcís

Narcís: (Entrant.) Aquest es lo nostre palacio?

Ap.: Es de las celdas millors. A n’ aquest cantó, un dels matrimonis; á n’ aquest, un altre; y tú y aquell senyó aquí.

Narcís: Es di, ’ls solters, entre dos fochs? Ja patirém.

Ap.: (Baixant la veu.) Escolta, Narcís. Vols di que no es vella la senyora de ’n Martí?

Narcís: Encara que ho sigui. Gallina vella fa bon caldo, diu ’l ditxo.

Ap.: Si ’n Martí s’ha casat per fe caldo de la dona, ja es un altra cosa, perque al menos tè vint anys més que ell.

Narcís: Vaya! Y per cada any de més que tè, li ha portat un parell de mil durets.

Ap.: No parlis més! Aixís sí que fa bon caldo. Si me’n sabs alguna ab aquestas condicions…

Narcís: T’hi casarías.

Ap.: Qui no ’s casa ab quaranta mil naps?

Narcís: Ey, tú, ’ls llits bè son de recibo?

Ap.: Dormhi bèn tranquil. D’ aquets, te’n responch.

Narcís: Sí, perque no m’agrada dormí ab companyía. Alguna pussa… com aquell; pero lo demés…

Ap.: Son nets com una patena. Sempre que vè algun canonje ó algun rector recomenat, li doném aquesta celda. D’ aquesta manera tè un departament per ell, y un altre per la majordona (que acostuman á vení ab ella), y un altre per si porta un amich ó conegut seu.

Narcís: Trobo que están massa grans. Ell, la majordona y un amich ocupan tres departaments?

Ap.: Es clá; son tres, un per cada un d’ells.

Narcís: Crech que podrían estalviarsen un. Si jo siguès lo canonje ó ’l rector y vinguès ab la majordona y un amich, ab dos departaments en tindría prou.

Ap.: Com?… Ah! ja t’entench. Vols di que dormirías ab l’amich.

Narcís: Angela! Qué ets viu! (Surt Martí de la dreta.)

Ap.: Aquí tenim á ne ’n Martí.

Escena III

Dits, Martí

Martí: Ja está bè, ja, aquesta celda.

Ap.: No n’hi ha pas de millors. Y bonas vistas.

Martí: Tots plegats hem de dormí á n’ aquí?

Ap.: Y ara, boig! Tú ab la teva dona, á n’ aquell departament; en Narcís y aquell senyò vell, aquí; y l’altra matrimoni á ne ’l departament de l’altra banda.

Narcís: De modo, que ’l senyò Broll y jo, formarém la línea divisoria dels dos matrimonis; dormirém aquí.

Martí: Ca, ca! Aixó está mal combinat.

Ap.: Ja ‘s pot arreglá d’un’ altra manera. Aquell matrimoni allí; tú ab la teva dona al altra banda, y aquí…

Narcís: La línea divisoria.

Martí: Me sembla que aniria millò que ’ls dos matrimonis estessem de costat, y lo que tú ’n dius línea divisoria, en un cantò ó altre. Aixís, si una de las nuvias necessita alguna cosa, pot demanarho á l’altra.

Narcís: Y si algun dels nuvis… Bè, ja t’entench. Aquí, com feyas á ne ’l wagò, pots contemplá ’l paisatje.

Ap.: Aixó ja us ho combinareu vosaltres mateixos. Vols vení á acabá de triá la roba?

Narcís: Aném. (Se’n van Apossentador y Narcís.)

Martí: Aquí fora trobarás á la colla. Dígalshi que entrin (que ja es estrany que la Pona no ho hagi fet.)

Escena IV

Martí

Música

Tinch la dona gelosa
y está de centinella
perque jo may me fiqui
en forat ni en finestra.
Pero las mevas camas,
son millors que las sevas
y si vol atraparme,
ja n’hi dono de feyna.

No puch da dos passos
que no vinga ab mí;
encara no ’m giro,
ja la tinch allí.
“Vina, vina”, ’m crida
si vol aná al lloch;
si camino massa
crida: “á poch á poch”.

Mira, inspecciona
pregunta, ’m segueix
y fins me pessiga,
quan li sembla bè.
Jo á tot me resigno
com un beneytò,
perque ’ls pistrinchs d’ella
me fan molt de goig.

Escena V

Martí, Pona

Martí: Fem muxoni, que ella s’acosta.

Pona: Qué estás sol, rata meva?

Martí: Qué tens por que ’m perdi… (gat meu)?

Pona: Aquestas son las habitacions?

Martí: Aquestas. Veus? Los dos matrimonis estarém junts.

Pona: Ah! no m’hi avinch. Junts!

Martí: Los aposentadors ho han disposat aixís.

Pona: Qué estessem barrejats?

Martí: Vull dí de costat. Ves si estariam barrejats! Aixó ja cau del seu pes, dona.

Pona: Ni de costat. Hem d’está separats.

Martí: Ja ho estarém. Ells á n’ aquest quarto y nosaltres á n’ aquell, pero en los dos quartos seguits. No ho entens?

Pona: Aixís, be. Y encare estém massa aprop.

Martí: Qué vols que ‘ls solters dormissen en l’habitació del mitj? S’ enterarian de tot lo que parlariam uns y altres.

Pona: Vaya uns secrets! A lo menos lo que ’ns dihém tu y jo, pot sentirho una criatura.

Martí: Are mateix m’acabas de dí rata.

Pona: Y qu’ es cap mal?

Martí: May está be que la gent se’n enteri. Estarém millò de costat. Desprès que ’l senyò Bonifaci es vell y sembla molt reposat.

Pona: Pero la seva senyora es jove y no sembla tan reposada.

Martí: No sè perqué ho dius!

Pona: Ja la defensas?… Malament!

Martí: No defenso á ningú; tu dius lo teu parer y jo contesto.

Pona: Com que tot lo camí t’has estat mirántela! No m’ho neguis!

Martí: Si la tenia al devant! Cóm volias que no me la mirés? Qué ’m tenia de ficá ’ls ulls á la butxaca?

Pona: Es que ella també ’t mirava á tu, y aixó que estava al costat del seu marit.

Martí: Aixó ’t probará l’ignoscencia d’ella.

Pona: Veus com la defensas?

Martí: Semblas la tia manías! Aviat ni podrè parlá!

Pona: No diguis, que de parlá no te ’n privo pas.

Escena VI

Dits, Broll

Broll: Quín es lo meu quarto?

Martí: Aquell. Qué vol aná á dormí?

Broll: A tirarme demunt del llit. En Bonifaci tambè volia ferho, pero ella s’estima més aná d’un cantó al altre.

Pona: Volguentho ell!…

Martí: Com que no fá cap mal.

Pona: (Aixís, torna per ella!)

Broll: Jo sò molt clarito en las mevas cosas. La Cándida será tan bona noya com vulgui, pero jo de ’n Bonifaci no m’hi hauria casat.

Pona: (Ab interés.) Qué pot sè te que dirne alguna cosa?

Broll: Ja li he dit que será molt bona, pero per ell es massa jove.

Pona: No ’s cregui, que tambè ho penso. Las joves tenen lo cap plé de pardalets.

Martí: Aixó es un pensá de vosté. (A Broll.)

Broll: Dich lo que sento; ella es massa jove per ell, com vosté tambè es massa jove per la senyora.

Martí: (Ay, de quina te ’n vas!)

Pona: Qué vol dí! Quánts anys me fá?

Broll: No ’n sè fè d’anys!

Pona: Donchs, quánts se pensa que ’n tinch?

Broll: Vosté?… Cinquanta.

Pona: No senyò.

Broll: Qué m’he quedat curt?

Pona: No ’n tinch mes que quaranta nou y mitj.

Broll: Sense la faixa?

Pona: Sense la faixa. Encare ’m tractaria de vella!

Broll: No senyora. Es de bona edat… per un marit de seixanta.

Pona: No ’m creya que vosté fos senyò de bromas!

Broll: Fins are no crech haberne gastada cap. Ja li he dit que sò clarito.

Pona: Qué no hi dius res, tu?

Martí: No veus que si trobo la boca, després dirás que ’l defenso?

Broll: Qué vol que hi digui ell, santa cristiana? Que vosté encare es massa criatura?

Pona: Qué sab vosté! que sab vosté!

Broll: Qué no ‘s veu? Pero déixinme aprofitar si puch fer una bacayna, perque diu qu’ hem d’aná als Apóstols ab clarò de lluna y aviat fosquejará.

Martí: Vagi, vagi; ja ’l cridarém si acás s’adorm.

Broll: No ’n passin cap ansia, perque si se ’n descuidan pot sè encare m’anirá millor.

Martí: Donchs l’ermita dels Apóstols ab clarò de lluna…

Broll: Tant me fa ’ls Apóstols com tota la Cort celestial.

Pona: Home, no digui disbarats!

Broll: Parlo per lo qu’ hem de veure, que casi be ja ho dono per vist. Ah… ah… ah!… (Badallant, anantsen.)

Escena VII

Martí, Pona, Miquel

Martí: Jo aniré á veure que fan aquells.

Pona: També hi vinch. (Que ab aquella no me la fregissen!)

Martí: (No ’m deixará, no!)

Miquel: (Entrant.) Dèu vos guart!

Martí: Per servirvos. Ah! Sou vos?

Miquel: Qué hi ha un altre quarto allí?

Pona: Sí, hi ha un senyò que dorm; lo senyò Broll.

Miquel: Tot sol?

Pona: Tot sol; pero te de dormí un altre ab ell.

Miquel: Un ó una?

Pona: Un. Es un senyò solter.

Miquel: Donchs no sè ahont la puch trobá.

Martí: Qu’ heu perdut alguna cosa? Pot sè la bossa?

Miquel: La dona. La bossa ja la duch ben guardada.

Pona, Martí: La dona! (Estranyats.)

Miquel: Es dí, l’he perduda… la busco.

Pona: Per aixó, que á ne ’l carril heu dit que la teniau aqui. Y no li teniu?

Miquel: Ahir va marxá d’Olesa ab la seva germana y ’l senyoret.

Pona: Un senyoret?

Miquel: Sí; un que la mare d’ella li era dida. Só ’l masové de can Blay. (A Martí.)

Martí: Com si ’m diguesseu Llucia!

Miquel: No sabeu ahont es á can Blay d’Olesa?

Martí: Siga ahont siga. Digueu.

Miquel: Donchs, sí; ahir va arribá ’l senyoret de Barcelona, l’hereu. Jo venia del hort.

Martí: Fins aquí no hi ha res d’estrany. Sempre hi debeu vení del hort.

Miquel: Molt sovint. Venia del hort y ‘m trobo á n’ ell á casa que habia engrescat á la dona y á la cunyada perque pujessen á Montserrat ab ell. Jo, demanantho ’l senyoret… poseus al meu puesto.

Martí: Gracias, gracias! Ja estich bè en lo meu.

Pona: Aixís, ja no s’haurá perdut.

Miquel: Vam quedá que avuy jo vindria, que ’ns trobariam pel monastir, y desde que hem arribat que ’ls busco y no ’ls trobo.

Pona: Qué es molt jove ella?

Miquel: Si fa no fa, deu tení vintidos anys.

Martí: Y guapa?

Miquel: Bè m’ho diuhen. Jo no m’hi sò ficsat gayre.

Pona: Qué ’n tens de fè si es guapa ó lletja?

Martí: Dona, per si la trobavam. Bè hem de sapigué las senyas!

Miquel: Se diu Roseta.

Martí: No deu pas portá ’l nom al front?

Miquel: No; á ne ’l front hi porta uns cargolillos que s’arregla ab los cabells.

Pona: Cargolillos? Y ’ls hi deixeu portá?

Miquel: Que ’ls porti! ’L senyoret diu que li están tan bè. ¡Qué ’m fa á mí!

Martí: Ja us ajudarém á buscarla.

Pona: Es di, si la veyém, ja li dirém que la busqueu.

Martí: Encara que ‘s tingui de fè algun pas. Jo, per fè un favor á n’ aquest bon home, si sapiguès ahont podria trobarla…

Pona: Aixó no. No hem pas vingut á Montserrat á buscá donas!

Martí: Bè, pero sense fè de més ni de menos…

Miquel: Sí, perque comenso á está ab ansia. Encara que ab lo senyoret no crech que s’hagin perdut.

Pona: Qui sab! qui sab! Hi ha camins tan enredats per aquesta montanya!…

Miquel: Ca! Si ell coneix á Montserrat tan bè com á casa seva. Després, la germana d’ella vá ab ells, y encara que no més te tretze anys, ja la podeu deixá aná sola, que sab totas las tasqueras.

Martí: Tambè las deu sapigué ella.

Miquel: La Roseta?… Més que jo. Si avans pujavan molts dias d’Olesa al monastir á vendre ous, olivas, fruyta…

Pona: Aixís, no s’haurán perdut…

Martí: No; més fácil es que s’hagin trobat.

Miquel: Com voleu di? Que s’hagin trobat?

Martí: Sí; que s’hagin trobat en algun punt que ells sápigan y vos no sapigueu.

Miquel: No puch atiná ahont. Ells bè deuhen habé dormit? Es de suposá que sí.

Pona: Ja heu seguit totas las celdas?

Miquel: Totas, menos las de Sant Joseph.

Martí: Sant Joseph, patró dels casats. Pot sè la trobareu allí.

Escena VIII

Dits, Narcís

Narcís: (Entrant depressa.) Au! Aném que diu que hi vá tanta colla de gent cap als Apóstols.

Martí: Vaja, donchs. Si tú ’t vols quedá… (A Pona.)

Pona: No, noy, no ’m quedo. (A Miquel.) Pot sè la trobareu als Apóstols.

Narcís: Qué busqueu alguna cosa?

Miquel: La dona.

Narcís: Aixó sí que no es buscá una agulla en un pallè. Ja us heu mirat bè totas las butxacas? (Rihent.)

Miquel: Vos sempre esteu per gatzara.

Narcís: Qué mès gatzara que habè perdut la dona! Com los diners que váreu perdre en lo carril entre mitj d’aquells dos bons minyons.

Miquel: Ab vos no s’hi pot parlá en serio.

Narcís: Vaja, donchs, busqueu la perduda.

Miquel: Ja serè als Apóstols avans que vosaltres. (Se ’n vá.)

Martí: (A Narcís.) S’ ha de fè un crit al senyò Broll.

Pona: Sí, que pot sè dorm.

Narcís: (Cridant.) Dormilega! Senyò Broll!

Broll: (De dintre.) Qué passa?

Martí: Que marxém cap als Apóstols.

Broll: (De dintre.) Ja’m calso.

Martí: Y ’ls demès?

Narcís: Ja ’ns esperan á la plassa. (Cridant.) Ja ’ns trobará aquí fora, senyò Broll.

Broll: (De dintre.) Ja surto.

(Mutació)

Quadro tercer

L’ ermita dels Apóstols. L’ escena figura la plasseta de devant de l’ermita. Illuminació de lluna.

(Al alsarse ’l telò, van sortint l’Arcalde, ’l Secretari y Regidors.)

Escena primera

Arcalde, Secretari, Regidors

Música

Arc.:

Com l’Ajuntament del Bruch
aquí está reunit en pés,
aquí podém celebrá
sessiò del Ajuntament.

Regidors: Es bona proposiciò,

Arc.: Queda oberta la sessiò.

Un Regidó: Demano la paraula.

Altres R.: Y jo.

Altres R.: Y jo.

Altres R.: Y jo tambè.

Arc.:

No parleu tots á l’hora,
sino, no ’ns entendrém.

Un Regidó:

Jo vull un destino
per un parent meu.

Regidors:

Y jo ’n vull un altre
per un meu parent,
que si no s’emplea,
no sab fè res més.

Arc.:

Si aquí del poble
hi haguès algú,
nos posaría
com un drap brut;
que ja ’s murmura
que al sè elegits
tots tiran l’aygua
al seu molí.

Regidors:

Tota vegada
que ’ns ha votat,
ell que no ’s dongui
tants mals de cap.
Si perdém horas
per goberná ’l,
bé habém de treure
nostre jornal.

Arc.:

Com Arcalde us aconsello
que sigueu un poch prudents;
feu cada un vostre negoci
no donant que di á la gent.
Jo farè lo que us convinga;
proposeume ’ls empleats
y al moment jo us els coloco
si per cada un cobro un tant.

Regidors: Votém la proposiciò.

Uns: Sí.

Altres: Sí.

Altres: Sí.

Arc.:

Ja está aprobada,
donchs s’aixeca la sessiò.

Tots:

Com aquesta d’ara
y de molt mes crespas
tots los municipis
ne fan á dotzenas.
Vetllant interessos
dels seus electors,
procuran pels propis
tots los regidors.
Negocis bons
y rodons.

Recitat

Arc.: Eh, que convida á fé broma aquest clá de lluna?

Un R.: Lo que hem acordat es broma?… Donchs, per qué som autoritat?

Sec.: Jo, com á Secretari no n’he pas prés acta.

Un R.: Francament, jo ’m creya que anava de serio.

Arc.: Tonto! Tot lo que hem acordat se fá y no ’s diu.

Un R.: Aixís, m’hi confronto.

Arc.: Y no se ’n parli mès, que s’acosta algú.

Sec.: Y del monastir se veu que ’n vè una colla.

Arc.: Si ab aquesta clarò ’s vá millor que de día. (Surt Miquel.)

Escena II

Dits, Miquel

Miquel: Dèu vos guart! (Mirant per tot.)

Reg.: Dèu vos guart!

Miquel: Qué hauríau vist á la dona?

Arc.: Quina dona?

Miquel: La meva.

Arc.: Pero quí es la vostra dona?

Miquel: La Roseta.

Arc.: Entesos.

Sec.: No sou ’l masovè de can Blay? En Miquel?

Miquel: Bè m’ho penso.

Sec.: Y heu perdut la dona?

Miquel: L’ he perduda! l’he perduda!… No la trobo.

Arc.: Mireus; aquí hi ha tot l’Ajuntament del Bruch, pero no ha vingut lo nunci, sino la fariam cridá.

Sec.: Heu perdut la dona y esteu tan tranquil?

Arc.: Tants n’hi ha que la voldrían perdre! Pot sè vos sou un d’ells.

Miquel: Dèu me’n reguart! Estich tranquil perque no vá sola.

Sec.: Aixís, no digueu que s’ha perdut.

Miquel: Vá ab una seva germana y ’l senyoret.

Arc.: Y ’l senyoret?… No ’n passeu ansia; no s’ha perdut.

Miquel: Ay carat! Tothom me fá la mateixa sortida.

Arc.: Mireu: l’Ajuntament del Bruch ha vingut á fe una arrossada á Montserrat, en celebraciò de l’última elecciò de diputat. Aquesta mateixa nit ens entorném á la poblaciò y allí jo, com arcalde, faré passá l’ordre als guarda-termes perque si us troban la dona us l’acompanyin á casa.

Miquel: Se diu Roseta y porta uns cargolillos al front.

Arc.: Secretari, pren nota. (Lo Secretari se treu llapis y paper y escriu lo que diu l’Arcalde.) Una que ’s diu Roseta y es dona d’un que porta cargolillos al front.

Miquel: Es ella que ’ls porta.

Arc.: Ella?… bueno, ja m’entent lo secretari. No te cap més senyal?

Miquel: Ara com ara, que jo sápiga, no.

Arc.: No diheu que va ab un senyoret?

Miquel: Un seu germá de llet.

Arc.: Secretari, apunta: l’acompanya un germá de llet.

Miquel: Y una germana.

Arc.: Y una germana. També de llet?

Miquel: No: germana propia de la Roseta.

Arc.: Ves apuntant. No tingueu cuidado, que ’s passarán las ordres al arribá al Bruch, y si van perduts, lo mateix guarda-termes los acompanyará á can Blay d’Olesa.

Miquel: Tantas mercés. Si may perdesseu la vostra dona, disposeu.

Arc.: Gracias, no crech que ’m passi.

Miquel: Ja veureu, tots nos hi podém trobá.

Sec.: (Sobre tot, si la dona es perdedissa.)

Escena III

Dits, Cándida, Pona, Martí, Bonifaci, Broll, Narcís

(Surten aquestos sis fent la serp. Va al devant Narcís y ’l segueixen Bonifaci, Cándida, Pona, Martí y Broll.)

Narcís: Bona nit tothom!

Tots: Bona nit! Bona nit!

Narcís: Que ningú ’s desenganxi. Si vostés s’hi volen agafá, tambè poden. (Camina y van serpentejant.) Ala, ala, ala! Au, mestre, (á Miquel) agafeus á la cua de la serp.

Miquel: No estich per cúas.

Martí: Pobre home, si ha perdut la dona!

Cánd.: Ay, Deu l’hagi perdonada! Pobre home!

Broll: Us acompanyo á ne ’l sentiment.

Miquel: (Desconsolantse.) Ay, Verge pura, que s’ha mort? Quina malestrugansa!

Bon.: Be, bon home, per aixó no hi ha que desconsolarse. Aquestas cosas s’han de pendre ab resignaciò. (La serp se desfá.)

Miquel: Digueume ahont l’heu vista morta.

Cánd.: No l’hem vista al lloch. No diuhen que heu perdut la dona? Aixó vol di que heu quedat viudo.

Martí: Es un mal entés. Ha perdut la dona y la busca; pero l’ha perduda viva.

Sec.: Y tan viva!

Broll: Aixó son figas d’un altre paner. No us acompanyo á ne ’l sentiment.

Miquel: Quin mal rato m’heu donat!

Narcís: Que continuhi la serp y deixeus de donas. (Tornan á agafarse.)

Arc.: Tambè ’ns agrada la broma. (Als regidors) Agafemshi. (Martí, va per agafarse ab Cándida.)

Pona: (Trayent á Martí de Cándida.) Tu, agáfat ab mí.

Martí: (Agafantse ab Pona.) Que te més! (Jo sí que no la perdré.)

Narcís: Ala, ala! (Tots s’han agafat menos Miquel y serpentejan.)

Tots:. Ala, ala! Bravo, bravo! (S’embolican y ’s desfá.)

Narcís: (A Miquel) Y per qué no us hi agafavau vos?

Miquel: Si estich ab aquesta ansia!

Martí: Una dona no es pas un paper de fumá; ja la trobareu.

Arc.: Y després, que no vá sola.

Narcís: Y donchs, home, no tingueu por. A Montserrat s’hi vè per fè broma.

Miquel: No estich pas per ferne.

Narcís: Si jo siguès casat, us deixaría la meva.

Martí: Voleu la meva? (Broll seu á una pedra grossa que hi ha prop de Miquel.)

Pona: Tú, disposa de cosas tevas. Ahont vá aquest! Pot sè sí que!…

Martí: Encara no ’s podrá gastá una brometa!

Pona: Aquestas no m’agradan.

Arc.: (A Pona.) Deixeulos di á ne ’ls joves.

Pona: Es que aixó de oferí la dona…

Arc.: Bè; ’l vostre fill no ho ha dit ab cap mala intenciò. No es aixís? (A Martí).

Pona: Com s’enten, lo meu fill?

Arc.: Com veig que ’l tracteu ab tanta franquesa.

Pona: Li tracto, perque es lo meu marit. (Riuhen.)

Arc.: Dispenseu, que m’habia equivocat.

Sec.: (Qui no s’equivocará!)

Bon.: (Al Arcalde). Sí; es lo marit d’ella.

Arc.: Ab franquesa, jo ’m creya que la dona d’ell era aquesta filla vostra. (Senyalant á Cándida.)

Bon.: A poch, á poch, que aquesta es la meva muller. (Molts riuhen.)

Sec.: Com que som pagesos, se’ns volen rifá.

Reg.: Es clá, es clá.

Narcís: Aquí no ’s rifa á ningú. Fem broma, pero sense cap intenciò d’ofendre, y aixó de rifá seria una ofensa.

Miquel: (Que parla ab Broll.) Qué m’hi dieu?

Broll: (Seyent.) Deixeume dormí y si l’heu perduda blanca, busqueula negra.

Narcís: Torném á fer la serp?

Martí: Prou serp. Més val que ’n cantem una.

Pona: (Ja hi som!)

Arc.: Tambè faig un per cantá.

Martí: (A Cándida.) Y vosté?

Cand.: Qué hi dius, Bonifaci?

Bon.: Tu mateixa. Si ’t ve bè.

Martí: (Acostantse á Cándida.) No li tè de vení?

Pona: (A Martí, posantsel al costat.) (No sè que ’t costa estarte aquí!)

Martí: (Vaja, aquí!) (A Cándida.) Comensi, comensi vosté.

Cánd.: Comensá jo!

Pona: (Escarnintla.) (Comensá jo!)

Martí: Vosté, vosté.

Pona: (De ganas se ’n mor! Quins paperots!)

Alguns Vaja, sí, comensi, comensi.

Bon.: Donchs comensa; no ’t fassis pregá.

Pona: (Bonifaci!… Ja ’l van bèn batejá!)

Cánd.: Pero no tinch de sè sola.

Martí: Ja l’acompanyarè. (Anant á acostarshi.)

Pona: (Detenintlo.) (Si acás, desde aquí.)

Arc.: No serém pochs que l’acompanyarém! Casi tots nosaltres hem sigut del “Iris de la Fraternidad”, que era un coro que cantava mes just que un tap de gasseosa.

Miquel: En mi no hi conteu, que no he sigut de cap “Inri”.

Cánd.: Aixís, n’improvisarém una y á veure qué ’n sortirá. (Senyalant un cantò y altre.) Aquí ’ls tenors y aquí ’ls baixos.

Bon.: Jo sò segon.

Pona: (Ja ho pots bèn di!)

Narcís: Y vosté, senyò Broll? Qué es?

Martí: Si deu dormí!

Narcís: (Cridant.) Senyò Broll!

Broll: (Aixecantse esberat.) Qué hi ha?

Martí: Qué es?

Broll: Mantegayre.

Narcís: Si es baix ó alt?

Broll: Qué no ho veuhen? De bona mida.

Bon.: Vólen di que ets per cantá.

Broll: Ah! res. No canto sino quan jugo al tutti.

Cánd.: (Disposant lo coro.) Ja estém arreglats.

Pona: (Quin despecu ’l d’aquesta!)

Cánd.: Atenciò! Vá de vals?

Coro: Sí, sí, de vals.

Martí: Vinga ’l vals. (Vá á acostarse á Cándida.)

Pona: (Per cantá no t’has pas de moure!)

Narcís: També ’l ballarém, eh?

Martí: Está clá.

Pona: Está fosch. Sense ballá.

Narcís: Y per qué no?

Pona: Perque tampoch hi ha prous parecas.

Martí: Será un vals de palo seco.

Arc.: Bè; algun vol.

Pona: No tenim alas per volá.

Cánd.: Ballant ó sense ballá.

Bon.: Per mí, encara que jo no ballo…

Pona: Per sò mateix. No n’hi ha cap necessitat.

Narcís: Donchs no poguent ballá, á lo menos rodém y entremhi de sardana.

Pona: Aixó sí. Ja m’agrada més.

Cánd.: Com vulguin. Sardana?

Martí: (Agafant la má de Cándida.) Vinga sardana. Pero per aixó no la fem franca del vals. Un’ altra estona ’l trobarém.

Pona: Jo aquí. (S’ agafa de l’altra má de Martí. Ballan la sardana.)

Música

I

Coro: En amigable cadena
que ’ls cors nos agermana,
de plaer l’ánima plena,
ballant junts la sardana
aném dant giravols.
La sardana es de la terra
la dansa més ben trobada.
Voltém á dreta y esquerra
sens desfè la lligada
al refilá ’l fluviol.

II

Del ayre fentse joguinas
aparellats voltejan
mocadors y barretinas
y saltan y ’s barrejan
de la sardana al só.
Ab notas tan falagueras
aquesta dansa ’s balla,
que hi posan caras rialleras
tant vells com jovenalla
al sentí ’ls grats acorts.

(Mentres van rodant.)

Cau lo teló

Acte segon

Quadro primer

Sala d’espera del restaurant. (Teló curt.)

Escena primera

Mosso 1er, Mosso 2on

(Al aixecarse ’l telò, se sent gatzara interior, á la dreta.)

Mos. 2on: Qué has entés lo que son aquestos joves? (Senyalant al quarto del burgit.)

Mos. 1er: No t’has atipat de sentirho di á n’ells mateixos?… Son escursionistas. A cada cullerada ho deyan.

Mos. 2on: Ja ’ls hi he sentit di; pero, qué vènen á sè? Qué escursan alguna cosa?

Mos. 1er: Son uns que s’imposan l’obligaciò de passejá. Escursan lo temps, que es més fácil d’escursá que d’allargá.

Mos. 2on: Bona feyna! Y ’t sembla si aixó dona perque poguém esperá alguna cosa del “bon profit”? (Senyala ’ls dinès ab los dits.)

Mos. 1er: Tot seguit ho sabrém. He donat lo compte al qui porta la batuta, que es lo seu president, y m’ha dit que ara al sortí ’m pagaria. Ara, ’l passejá, no sè si es gran negoci.

Mos. 2on: A veure. Encara que en aquest Montserrat no hi ha que confiarhi gayre ab las anguilas.

Mos. 1er: Es natural que las anguilas escassejin. No veus que en aquesta montanya hi ha tan poca aygua?

Mos. 2on: No es aquesta la mare dels ous. Es que tothom que vè aquí, porta ’ls comptes justos y ab los mossos del restaurant no hi fá cap partida de pressupost.

Mos. 1er: Si; y a no ser pels estrangers que vènen de tant en tant; que passarian alts los momiums! Los del país, en aquest punt son molt poch proteccionistas.

Mos. 2on: Y segons quins estrangers; perque ja n’hi comensa á habé molts que s’espanyolisan. Los vicis, aviat s’aprénen.

Mos. 1er: Per desgracia. Pero encara ’n quèdan alguns d’estrangers purs. Aquestos escursionistas son catalans; son de casa.

Mos. 2on: Per aixó mateix; massa franquesa, que es lo que á nosaltres no ’ns convè.

Mos. 1er: Muxoni, que ja súrten.

Escena II

Dits, President y Escursionistas

Pres.: (Al Mosso 1er) Tè, noy. (Donantli separadament dugas cantitats.) Aixó es lo compte y aixó per vosaltres.

Mos. 1er: Gracias. (Apart al Mosso 2on) (Quatre llaunas.)

Mos. 2on: (Dèu n’hi dò!)

Pres.: (Al Mosso 1er que repassa ’l compte.) Aquí bè deurém pogué repetí ’l brindis á ne ’l ví de casa, per despedirnos del restaurant? No ’ns en hem pas d’aná á la francesa! No es aixís? (Als escursionistas.)

Escurs.: Sí, sí.

Mos. 1er: No més ho sentirán los cuyners, que ja hi están avesats á ne ’l soroll. (Se’n van los Mossos.)

Escena III

President y Escursionistas

Música

I

Pres.:

Lo ví de la terra
es lo més triat;
del que ‘ns vè de fóra,
no hi ha que fiá.
L’ estranger que ’ns portan
es desconegut;
ab lo que es de casa
nos tractém de tú.

Escurs.:

Bebém, bebém
lo ví de casa nostra;
bebém, bebém
lo ví que coneixém.

II

Pres.:

Tenim per triarne
d’aixut y de dols,
de taula y per postres,
de sech y pastòs.
De totas las menas
tenim per variá,
desde ’l dols de Sitjes
al sech del Priorat.

Escurs.:

Bebém, bebém
lo ví de casa nostra;
bebém, bebém (Entra ’l fotógrafo.)
lo ví que coneixém. (Se’n van tots, cantant.)

Escena IV

Fotógrafo y Mosso 1er

Fot.: (Cridant.) Noy. Mosso.

Mos.: (Sortint.) Qué se li ofereix, senyò retratista?

Fot.: Mentres que aquesta colla d’escursionistas se’n vá a la plassa perque ‘ls fotografihi, pórtam á n’ aquell quarto ahont tinch la máquina, alguna cosa per treure ’l ventrell de pena.

Mos.: Qué vol?

Fot.: Una mica de refrigeri per esperá l’hora de diná. Qué teniu?

Mos.: Demani ’l que vulgui. Aquí hi ha de tot. Qué li vè de gust?

Fot.: Pórtam un bifteck.

Mos.: Tindrá que sè sense carn.

Fot.: Qué dius? Un bifteck sense carn!

Mos.: Com li dich.

Fot.: Aixó fòra una missa sense altar!

Mos.: Com que avuy es vigilia, ’ls monjos no ’ns permeten serví carn de cap manera.

Fot.: Y si algú no ’s troba bè?

Mos.: No li vindrá d’un dia; que s’esperi demá á indisposarse. Avuy no hi ha més carta que de peix. Aixó no es culpa del restaurant, l’Iglesia ho mana.

Fot.: Vaja, donchs, pórtam llagosta ab salsa verda. Si tinch de menjá peix, que s’ho valgui.

Mos.: Llagosta? Aquets escursionistas se l’han acabada tota. Com que no sabiam que tingués de veni aquesta colla… La salsa verda sí que aviat estará.

Fot.: Qué ’n farè de la salsa sense tall? Ja veurás; pórtamela ab salmon.

Mos.: Salmon? Lo tren que arribará d’aquí mitj’ hora pot sè ‘n portará. Si vol esperarse? No li asseguro, pero dintre mitj’ hora ho sabrém.

Fot.: Qui sab ahont serè d’aqui mitj’ hora! Mira; porta ’l que hi hagi y depressa.

Mos.: (Anántsen.) Molt bè. Demani ’l que vulga.

Fot.: Ja ho veig. Hi ha de tot, menos de lo que ’s demana. Quin restaurant més poch restaurador!

Escena V

Fotógrafo, Bonifaci y Pona

Bon.: Dèu lo guart!

Fot.: Bon dia tinguin!

Pona: (Bó! Aquest aquí!)

Fot.: Hem quedat ab los companys de vostés que ’ns trobarém pel camí de la Cova, y allí, en lo punt que ’m sembli millor, farém un grupo.

Bon.: Ja m’ho han dit. M’ está bè.

Fot.: Triarè un bon siti, jo que conech tot això, y veurán quin grupo! Será variat. Los altres joves; y vostés vells… (Moviment de Pona.)

Pona: Bè, donchs vagi, vagi á triá ’l siti y deixis de vells y joves. No s’entretingui.

Fot.: Per aixó no hi ha que portá pressa.

Pona: Jo sí que ’n porto, perque vull parlá ab lo senyò, ara que ’m vaga.

Bon.: (Quina ’n fòra que aquesta s’haguès enamorat de mí!)

Fot.: Bueno, donchs, quedis parlant ab lo seu senyò. L’ onzé no destorbar.

Pona: No ho es lo meu senyò; es més jove ’l meu.

Bon.: Com tambè es més jove que ella la meva senyora. Y bona cosa més.

Fot.: Aixís, quèdan en paus. Vaig á pendre un bossí, y hasta luego. (Se’n vá.)

Bon.: Si, senyò, hasta luego.

Pona: Que ho passi bè.

Escena VI

Bonifaci y Pona

Bon.: Diu que tè de parlá ab mí?

Pona: Y depressa; perque ’n Martí ja deu trobarme á faltá.

Bon.: Tant de vosté está, que no pot deixarla una estona! No ’l creya tan enamorat.

Pona: Es jo que no ’l deixo. Ell, fá com aquell.

Bon.: Aixís, digui que es vosté que ‘l troba á faltá á n’ ell.

Pona: Ara ‘l deixo menos que may, perque… y d’aixó es de lo que vull parlarli, perque ’m sembla que á n’ ell no li desagrada la senyora de vosté. M’ entén?

Bon.: Qué no li desagrada? Es molt possible.

Pona: (Estranyada.) Com s’ho pren!

Bon.: Qué ’s pensa que m’hi vaig casá, perque no agradès á ningú? No m’agrada á mí?… Tambè pot agradá als altres. No tindrè pas lo gust diferent de tothom!

Pona: Ja li dich que es ben tranquil!

Bon.: Si vosté coneix, per cada un á qui ella agradi m’anirè posant pedras al fetje.

Pona: Es di que vosté sufriria?… (Persignantse.) Oh!

Bon.: Qué ella agradi? No ho tinch de sufrí! Qué vol que hi fassi? Qué puch maná ’ls gustos dels demés?

Pona: Li dich que ’m deixa parada!

Bon.: No entench perque! Qué puch fé miracles jo?

Pona: Vagi, home, vagi! Tothom se vol lo seu.

Bon.: Aixó ja son figas d’un altre paner. Jo tambè m’ho vull lo meu; pero jo no puch privá que lo meu agradi á ne ’ls altres.

Pona: Ay Jesús, María, Joseph! Es di que?… Verge pura!

Bon.: Deixis d’escarafalls, senyora Pona, y escóltim. Tant vosté com jo, está bè que devant de l’altra gent nos callém l’edat, pero per esforsos que fém no podém amagá que ja som de vellut, que ja anem cap per avall. Buscá la joventut quan ja ha passat, es buscá la perduda.

Pona: Aquest punt no ’l toquém.

Bon.: Sí, perque prou que ell nos toca á nosaltres. Convensut d’aixó, vaig casarme ab la Cándida confiant ab la seva honradesa, pero pensant sempre que ella, com á més jove, tindría gustos que á mí ja m’han passat á copia d’anys.

Pona: Vosté sí que es de bon aconsolá!

Bon.: Qué ’m toca fè? Que ’s balla y vol ballá?… Que balli. Que ’s corre y vol corre?… Que corri. Perque jo no puch ballá ni corre, haig de privá que ella ho fassi? No, senyora; no so cap negrè.

Pona: Jo no penso aixís. D’ aquesta manera, vosté li dona ocasions de fè lo que no faria. Desprès dònan las culpas á qui no las tè.

Bon.: S’ equivoca. Si jo li privava, pot sé buscaria ocasions que ara no busca. Créguim, senyora Pona, ’ns hem de fè ’l cárrech vosté y jo de que ’ls quartos se’ns tòrnan plata. (Senyalant los cabells.)

Pona: Es que jo no ’m tinch per vella.

Bon.: No ’s tè, ara ho ha dit; no ’s tè per vella, perque cau per vella. (Mohiment de Pona.) Sí, dona, ’l mateix que jo. Aquí ningú ’ns escolta y ja ho podém di sense fè cumpliments.

Pona: Senyò Bonifaci, vosté y jo no ’ns entendrém pas.

Bon.: Si vosté no pensa com jo, com nos hem d’entendre? Ho veig difícil.

Pona: Vosté no veu lo que jo veig.

Bon.: Per ara, encara may he necessitat ulleras, gracias á Dèu.

Pona: Donchs jo estich en que tothom veu lo que veig jo, y que vosté no vol veure.

Bon.: No siguém gelosos, que no ’ns va bè á la cara. Ja ’ns ténen de habé passat certas cosas.

Pona: Aquí vè ‘l senyò Broll. M’ hi jugo qualsevol cosa que es del meu parer. (Surt Broll.)

Escena VII

Dits, Broll

Broll: Qué tinch temps encara d’aná á dormí un xiquet?

Bon.: Ca, home, si aném á marxá desseguida! Hem d’aná á la Cova, després á Sant Geroni.

Broll: Aixó es lo mohiment contínuo!

Pona: Díguim, senyò Broll; qué li sembla del meu marit y de la senyora Cándida?

Broll: Ja vaig dirli ahí al arribá á la celda; que ell es massa jove per vosté, com la Cándida tambè ho es massa per aquest.

Bon.: Veu, senyora, com en Broll vè en mí?

Pona: No m’ha entés. Qué li sembla que hi ha entre ells dos?

Broll: Li tinch de torná á repetí?… Que entre ells dos hi ha ménos diferencia que entre vosté y ell y aquest y ella.

Bon.: Conformes; enterament conformes.

Pona: Pero no ’n sospita res de mal? No ’n sospita alguna conxorxa entre un y altre?

Broll: No més sospito que vosté no se’n vol doná compte de que ells siguin més joves; y tant es que risqui com que rasqui. Es aixís.

Bon.: Exactament. Tothom li dirá lo mateix. Qué no veu que lo demés es buscá tres peus al gat?

Pona: Lo que veig es que sempre que pòden, van junts.

Broll: Qué tè d’estrany? Si vivim junts…

Bon.: Es clá; várem arribá junts, estém en la mateixa celda, menjém aquí al restaurant junts, per tot aném plegats…

Broll: Miris; ara ha arribat una colla d’Esparraguera ab un acordeon y están ballant junts devant de l’entrada al monastir. Jo, sino que m’hi dormia, encara hi fòra.

Pona: Y ’n Martí, balla? (Exasperada.)

Broll: Ab la Cándida. Y donchs qué vol que balli ab desconegudas? Es tant com natural.

Pona: Ay Senyò, Dèu, Pare perdonéume! (Fuig corrents.)

Bon.: Broll: (Rihent al véurela fugir). Ja, ja, ja! (Se’n van rihent.)

(Mutació)

Quadro segon

Camí de la Cova de la Verge. Al fondo ’s veu la Cova

Escena primera

Fotógrafo y Miquel

(Al aixecarse ’l telò, á l’esquerra, en primer terme ’l Fotógrafo, que tè al seu costat la caixa y un tamburet de campanya, vá arreglant la máquina, fins que al acabar lo cant interior, surt Miquel.)

Música

I

Cánd., Martí: (Cansó interior.)

Bon., Coro:

Montanyas regaladas
son las del Canigò,
mès las montserratinas
encara son millors,
que aquí hi ha la Patrona
dels catalans de cor.

(Després de la primera estrofa, se senten veus de “Un altra.”)

II

Las rocas son gegantas,
lo temple esplendoròs,
lo cel que aquí s’ovira,
s’ovira més d’aprop,
que aquí hi ha la Patrona
dels catalans de cor.

(Se senten aplaudiments.)

Recitat

Fot.: (Disposant la máquina.) Bè n’haurán cantadas de cansons y mès cansons!

Miquel: (Sortint per la dreta.) Qué m’hauriau vist passá la dona, mestre?

Fot.: (Mirántsel.) Sino que fòs cego!

Miquel: L’ heu vist passá?

Fot.: Vaya!

Miquel: (Gracia á Dèu que sabrè ahont es!) Fá gayre que ha passat?

Fot.: Aixó sí que no ho sè.

Miquel: Que es estrany! No diheu que l’heu vista?

Fot.: He vist passá totas las que han passat, pero n’han passadas tantas… De quina dona parleu?

Miquel: De la meva; de la Roseta.

Fot.: No la conech, pero si ha passat, l’he vista.

Miquel: Es una que ans d’ahir vá pujá d’Olesa.

Fot.: Donchs deu sè aquí dintre, (Senyalant la caixa.) perque ahir vaig fer tants grupos y retratos, que estich segú que á Montserrat no hi habia ningú que ara no sigui aquí. (Miquel mira la caixa.)

Miquel: Ja us asseguro que la Roseta no hi cap pas aquí dins; de bon trós.

Fot.: No hi tè de cabre! Ella y deu mil com ella.

Miquel: (Mirant la caixa.) Tafoy, si que es estrany! Debeu volgué di que hi porteu ’ls noms apuntats.

Fot.: Com s’entén, los noms! Tota la persona de cap á peus.

Miquel: (Mirántsel estranyat.) (Menos que sigui un bruixot, Dèu me valga!)

Fot.: Qué voleu que us hi fiqui tambè á vos?

Miquel: Dèu me’n reguart! Com m’hauriau de cargolá per ficarme aquí dins!

Fot.: Ca, home! Que no sabeu qué son retratos?

Miquel: Aixó prou! La Roseta tè á casa ’l del senyoret, que sembla que parli.

Fot.: Y no n’heu vist fè may?

Miquel: Aixó, no.

Fot.: Donchs jo ’n faig; y lo que porto aquí son los retratos.

Miquel: Ensenyéumels, que veurè si ella hi es.

Fot.: No pot sè. Encara s’han de desarrollá.

Miquel: No pas la Roseta. Si ho está més de desarrollada!… Tè cada garrot de bras!…

Fot.: Donchs per mi no ho está prou.

Miquel: Caratsus, que vianda debeu necessitá! Qué es això? Una gabia paradora? (Mira la máquina.)

Fot.: Sí; la paro per un vol d’aucells que aviat vindrá. Qué no heu sentit com cantavan?

Miquel: No mès m’ha semblat que sentia cantá á n’ aquella colla de sinyòs barcelonins.

Fot.: Aquells son los que han de vení, que, esperant que ’ls cridi, mentres jo paro la gabia, que dieu vos, ells se diverteixen cridant pels ecos.

Miquel: Com heu dit? Los bécos?

Fot.: Aixó d’aquí, que feu un crit y us repeteix. Escolteu. Ep! (Crida, posantse las mans á la boca y l’eco repeteix.)

Miquel: Per allí baix hi ha algú que us escarneix.

Fot.: Aixó no sabiau? Com us diheu?

Miquel: Miquel.

Fot.: (Cridant.) Miquel! (L’ eco repeteix.)

Miquel: Qui deu sè que crida per allá á n’ avall?

Fot.: Ja us ho he dit; es l’eco.

Miquel: Ah, ja! Algun conegut vostre que es beco. Qué teniu fret? (Veyent que ’l Fotógrafo se posa ’l drap negre per mirá.)

Fot.: Eh, que es estrany en aquest temps?

Miquel: Y tant! Jo, si gosès, me treuria la camisa y vos us abrigueu. (Deu está delicat de la caixa!)

Fot.: (Acostantse á la dreta.) Quan vulguin, tot está á punt. (Surten, primè Narcís y segueixen los demès.)

Escena II

Dits, Narcís, Bonifaci, Martí, Broll, Cándida y Pona

Narcís: Tambè sou aquí, Miquel?

Miquel: Encara no l’he trobada.

Fot.: Busca la dona, segòns m’ha dit.

Narcís: Sí; busca la perduda.

Bon.: (Al Fotógrafo.) Com ens posém?

Fot.: Aném á arreglá ’l grupo?

Narcís: Alto! Avans, lo que déyam al sortir del monastir. La senyora Cándida ha de obsequiarnos ab lo vals que ’ns volia cantar ahir á l’ermita dels Apóstols.

Pona: Hey! Si d’acás… (Narcís l’interromp.)

Narcís: Ja sè lo que vol di. Sí, senyora, sense ballá. Ara tè rahò; que no convè cansarnos.

Martí: Vinga ’l vals. Ja que ’ns vá posá la mel á la boca…

Pona: Llaminè!

Cánd.: Bonifaci? (Com demanantli permís.)

Bon.: Canta, canta.

Música

Cándida:

S’ endú ’l vals la palma
dels balls forasters;
n’es la nata y flor.
Ja s’agafi en calma
ó ja en vols llaugers,
es lo mès airòs.
–Escolta ’ls dolsos preludis
que la copla fa del vals.
Corremhi, aymador, corremhi,
que no se’n perdi un compás.–
Dansa tan galana,
als cors encomana
deliciosa tendror;
sòn tó d’alegria
los dols esbarria
y ’l pit ompla de goig.
Giravolta la parella
d’un cantò al altre cantò,
tot dientse á cau d’orella
los secrets del seu amor.
Ab suau somrís que enamora,
y ’ls ullets ab brill de foch,
escolta la balladora
al seu galan ballador.
Y entre pregunta y contesta
los passa ’l temps tan cuitòs,
que ’ls sorprén sentí l’orquesta
que senyala ’ls darrers vols.

Com l’aura que remoreja
bressolant arbres y flors,
lo compás del vals maneja
aymadoras y aymadors.
Y al ball de més galanura,
á las delicias del vals,
aparèllan sa ventura
las aymadas y ’ls aymants.

(Al acabar de cantar Cándida, tots los demés aplaudeixen.)

Recitat

Martí: Bè, bè! D’ aixó se’n diu cantá! Oy Pona?

Pona: No m’hi entench.

Miquel: Carám, si ’l senyoret la sentia!

Bon.: No; ja n’hi ha prou ab que senti á la vostra Roseta.

Miquel: Ella no ’n sab pas.

Cánd.: Qué tè veu?

Miquel: Per parlá, parla com una cotorra.

Cánd.: Donchs que aprengui de cant. No es aixís, senyò Broll?

Broll: Per mí, no; bè prou que ’m vè la son sense que ’m tinguin de cantá res.

Pona: Tambè trobo que aixó de cantá, no…

Martí: Qué hi entèns, dona!

Fot.: Que no ’ns passi l’hora. Fem lo grupo?

Alguns Sí, sí.

Fot.: (Posa á Cándida al centro.) Vosté aquí. (Senyala al costat d’ella á Martí.) Vosté aquí al costat.

Pona: Jo aquí? (Anantse á posá al costat de Martí.)

Fot.: Vosté no encara; no m’agrada.

Pona: Qué no li agrado? No tinch pas d’agradá á vosté!

Fot.: Vull di que vosté aquí no m’hi agrada.

Pona: Donchs Martí, vina.

Martí: Deixa fè á ne ’l senyò. Qué hi enteném nosaltres!

Bon.: (Ja surt la gelosía.) (Mirant á Pona.) (Dèu la fassi bona!)

Pona: (Posantse al darrera de Martí.) Qué vol que ’m posi aquí? Sí; aquí estarè bè.

Fot.: Permétim, senyora; ja ho arreglaré jo. Miris: vosté aquí al devant. (Li dona ’l tamburet y Pona ’s posa al devant de Martí, girada, per mirarlo.) Pero tè de mirá á la máquina, no pas cap allí.

Pona: Déixim mirá allá ahont vulgui.

Fot.: Aixís no se li veurá la cara, senyora!

Bon.: Ni la joventut.

Pona: No hi fa res; no tinch pas d’agradá á ningú. Ja estich bè, ja.

Fot.: Vosté mateixa. Vosté (A Broll.) aquí, assentat. (En una pedra.) (A Miquel) Poseushi vos tambè. (Al costat de Broll.)

Miquel: Jo tambè? Qué hi farè?

Narcís: Ah, sí, Miquel! Poseushi d’esquena.

Miquel: Aixís? (Posantse dret, d’esquena, al costat de Broll.) Tafoy!

Narcís: Aixís es com fareu goig. De cara, es massa vist.

Fot.: Vosté aquí. (Posant á Bonifaci al costat de Martí.)

Broll: (Parlant ab Miquel:, mentres lo Fotógrafo continua arreglantlos.) Com vos ho dich; fent un crit us respondrán.

Miquel: No m’enganyeu pas? Voleu di?

Broll: Per qué us tinch d’enganyá?

Fot.: (Anantsen á la máquina.) Quan digui: ara! no ’s móguin, que será cuestiò d’un moment.

Broll: (A Miquel.) Ho podeu creure; respón, vaya!

Fot.: Un, dos… Ara! (Destapa y al moment Miquel crida.)

Miquel: Roseta!… (Tots esclafan una rialla y ’s mouhen.)

Fot.: (Tapant la máquina.) Mala negada! N’ hem de fè un altre! Per qué heu cridat!

Miquel: Aquest sinyò m’ha dit que ’m respondrian y com que busco á la dona, vull mirá si ’m respon. (Lo Fotógrafo cambia ’l clixé.)

Fot.: No, home; respon la vostra mateixa veu. (Broll se vá adormint.) Dimontre d’home!

Miquel: Per qué no m’ho deyan! Jo ’m pensava que responia la persona á quí ’s cridava.

Fot.: Bè, calleu, que hi tornarém. Esteuse quiet y no digueu res. Ja sabeu que no us responen.

Pona: Y acabém aviat, que aixó ja dura massa.

Fot.: Senyora, ja veu vosté que no es culpa meva. Aquest bon home ha tingut la malehida rauxa de cridá…

Miquel: Si ’m deyan que ’m respondrian!

Fot.: Bueno; ara ja sabeu que no. Poseuse aixís més de costat. (Posantli la má sota la xella).

Miquel: Ay, que ’m feu pessigollas! (El Fotógrafo se’n vá á la máquina.)

Narcís: Qué es estrany que sigueu gelós! Quí ho diria!

Martí: (A Pona, que ’l toca perque ’l veu parlá baix ab Cándida.) No ’m toquis, dona, que ’m farás bellugá!

Fot.: Quietut! Senyò Martí y senyora Cándida, fássin lo favor d’acostarse més.

Pona: Vol di? Pot sè al contrari.

Martí: Calla, Pona; ’l senyò ja sab lo que ’s fa.

Fot.: Sí, acóstinse més, que estarán millò focats.

Pona: A mí ’m sembla que ho estarán massa!

Narcís: (Alsa, Martí, que ’t topa!)

Fot.: A la una… á las dugas… (Al aná á destapá la máquina, Broll fa un ronch y tots riuhen y ’s manejan.) Alto, que ningú ’s mogui! Encara no s’ha perdut res.

Narcís: (Cridant.) Senyò Broll, espavilis!

Broll: (Despertantse y aixecantse depressa.) Qué? Aném, aném.

Fot.: No; torni á seure y no ’s mogui. (Broll seu.) A la una… á las dugas… Ara! (Destapa la máquina.) Ja está! (Tapant.)

Pona: (Gracias á Dèu! Ja estava frisosa.) Vina, Martí, vina. (Lo Fotógrafo desa la máquina.) (Ja que á n’ aquest Bonifaci tant li fa, jo tinch de vetllá més.)

Fot.: No sè; ’m sembla que ’l senyò Martí s’ha mogut una mica.

Narcís: (Ja es fácil!) (Pona pren pel bras á Martí.)

Martí: (A Pona.) (Qué vols?)

Pona: (Qué li deyas?)

Martí: (Miraneyas! Qué vols que li diguès?)

Cánd.: (Al Fotógrafo.) Si á la Cova vol fè un altre grupo…

Fot.: Com vulguin. Com que ho faig d’aficiò…

Pona: No, no; prous grupos. (Mira aquesta!) Martí, dónam lo bras, que estich cansada.

Narcís: Cansada vosté y seya? Que ho diguès jo!

Pona: Qué no cansa ’l seure? (A Martí.) Vina, noy, vina. (Donantli ’l bras.)

Fot.: (A Miquel que se ’l mira com endressa.) Veyeu? Ja sou aquí dins, de cap á peus.

Miquel: Tafoy! Y no me’n sento gòta!

Narcís: Au! De un á un y cap á la Cova. Ram, plam, pataplam, plam! (Com si toquès lo timbal, y tots van passant.)

Broll: (A Bonifaci que tè al devant.) Qué á n’ aquesta edat un hom hagi de fè aquestos papers!

Bon.: Som al ball y hem de ballá.

Narcís: (Posantse al darrera.) Ram, pataplam! (Se’n van per la dreta.)

(Mutació)

Quadro tercer

Camí de Sant Geroni, devant de la roca coneguda per Caball Bernat. (Teló curt.)

Escena primera

Patrò, Gat de mar, Un mariner y Coro de mariners

(Al tirarse ’l telò está l’escena sola fins que á poch surt lo Patrò seguit dels demés.)

Pat.: Ja que hem arribat á aquest bon punt de vista, donemhi fondo.

Gat: (Senyalant á la dreta.) Mireu, pare, com se cargola ’l riu; sembla una anguila.

Pat.: Es lo Llobregat. Mira á casa allá abaix.

Gat: Blanes?… Ahont es? No ho veig pas!

Pat.: La mar es lo que ’t dich que miris; la mar es la casa nostra; la casa dels mariners.

Gat: Si que la tenim gran! Y voleu di que tota es nostra?

Pat.: Qué no ho sabs prou? La podém corre tota, de llevant á ponent y pels quatre vents, sense demanarne permís á ningú, perque ’n som los amos; ja ho pots di per tot.

Mar.: Mireus, Patrò; allá surt Cap de Creus, ahont la corbeta ’ns feya ayguas. Quina nit aquella!

Pat.: Y que ’ns vam salvá d’una y bona! Sort que ’l casco ’s diu Montserrat y que la seva patrona vá salvarnos, que sense ella no sè pas que hauria sigut de nosaltres.

Mar.: No sabiam pas ahont donarlas. Ab aquells cops de mar, saltava l’aygua per l’obra morta, ni ’l timò m’obehia, ni…

Pat.: Ni era possible cap maniobra, ni esperá aussili. Pero ’s veya aquest rocam y no sè perque ’m vá semblá que trobantse aquí la Mare de Dèu de Montserrat y portant lo nom d’ella l’embarcaciò, la Verge ’ns treuria del perill. Ella es l’únich práctich que ’ns podia guiá, encara que la nit era fosca com salsa de calamars.

Gat: Tambè li hem portat un barco de plata més brillant que una esquena de llubarro.

Pat.: Qué menos podiam fè que oferí un barco á la Mare de Dèu!

Gat: Y per qué es tan negra la Mare de Dèu?

Pat.: Com que tothom la demana, tè d’aná per tot á sol y á serena, y ab això, com vols tú que tingui la pell blanca?

Gat: Qué son aquellas montanyetas d’allí baix, á la part de garbí?

Mar.: Montanyassas son, no pas montanyetas. Son los Pirineus.

Gat: A mí ’m semblan petitas.

Pat.: Perque estás avesat á veure ’l mar y al costat del mar tot es xanguet.

Gat: No pas lo cel, pare.

Pat.: Ah, no! ’L cel es lo sostre del mar y de la terra; pero pel sostre no s’hi corre ni s’hi navega. Es en mira y no ’m tochs.

Mar.: Quina calma xitxa que reina!

Pat.: Es vritat y ja que tenim calma y ‘l barco á la capa, com que ’ns queda prou temps per arribá á Sant Geroni de bon’ hora, no es cas de maniobrá per fè camí. Aixís es que si us sembla, cantarém la nostra…

Mar.: Sí, sí.

Música

Mar.:

Hohuá! hohuá!
A la mar! á la mar!
Velas al aire!
Rems á remar!
Hohuá! hohuá!

(Los mariners cantan aquesta estrofa accionant com si maniobressen.)

Pat.:

Magna planura,
brill cristallí,
flayre que aixampla
nostre esperit,
fresca orejada,
dols murmurar,
qui no us anyora
lluny de la mar!

Mar.: Hohuá! hohuá!

Pat.:

Per sentir ditxa
ab tot lo pler,
sobre las onas,
vá el mariner.
Tè sa ventura
dintre la nau,
com la gavina
ran de la mar.

Tots: Hohuá! hohuá!

(Miquel surt y parla ab lo Gat de mar.)

A la mar! etc., etc..

Escena II

Dits, Miquel

Gat: Pare! (Miquel mira als mariners.)

Pat.: Qué vols?

Gat: (Senyalant á Miquel.) Aquest home diu que busca la dona. Eh, que es estrany?

Pat.: La dona! Qué l’heu perduda?

Miquel: Sí. Veig que no es cap de vosaltres. (Rihent)

Mar.: Cap de nosaltres? Mireuho bè.

Miquel: Ja ho som ben mirat.

Pat.: Veyeu? A bordo no ’s pert may la dona. Y com ha sigut?

Miquel: Vá sortí de casa ab lo senyoret, que ha cassat molt per tots aquestos encontorns; ab això, ja sab tots los indrets.

Pat.: (Gratantse ’l cap.) Ay, ay, ay, ay!

Miquel: Qué voleu di?

Gat: Que á ne ’l mar no n’hi ha de senyorets que cassin. (Riuhen.)

Mar.: Per sò, ja n’hi ha que pescan; á l’encesa, ab canya…

Pat.: Y al bou. (Riuhen.) Deu sè pagesa la vostra dona.

Miquel: La Roseta? Sí; com jo mateix. Es d’Olesa.

Pat.: Senzilla?

Miquel: Sí.

Pat.: Aveure si l’heu perduda senzilla y la trobareu columnaria. (Riuhen.)

Miquel: Quina colla de gats que sou!

Gat: No més ho sò jo de gat.

Miquel: Tú?

Gat: Jo, jo. Sò gat de mar. Qué us estranya?

Miquel: (Mirantlo.) Tan menut?

Gat: Qué n’heu vist de gayre més grossos de gats?

Miquel: No estich per gats ni gossos! Digueume: No l’hauriau pas vista?

Pat.: No hem vist cap senyoret.

Miquel: A n’ ella, vull di si heu vist.

Pat.: Es igual, home; allá ahont vá ’l palo, vá la vela. Podeu comtá que allá ahont los hi ha semblat bè, han arriat l’áncora, ó haurán amarrat lo casco, si no s’aguantan al pairo en alta mar.

Miquel: Si no parleu més clá, l’ase ’m flich si us entench d’un sol mot! Qué sè jo de cascos y payos!

Pat.: Vull di que haurán donat fondo junts. No diheu que sáben bè ’l derrotero?

Miquel: Ahont cau això del garrotero?

Pat.: Que sáben bè la línea; ’l camí.

Miquel: Això prou. Tots lo sáben.

Pat.: Donchs ja arribarán á port, si no han perdut l’agulla.

Miquel: Qué sè jo si han perdut agullas!

Pat.: N’ hi ha molts que las perden.

Miquel: No pas jo; may las perdo.

Pat.: Perque no ’n debeu portá.

Miquel: Més d’una dotzena; pero las duch dintre d’un canò.

Pat.: De banya? (Riuhen.)

Miquel: Ay, ay! Qué me l’heu vist?

Pat.: No hi ha necessitat de veureho. Si voleu vení ab nosaltres á Sant Geroni, us convidém á menjá arrós á la marinesca y escabetxada feta á bordo.

Miquel: Bon profit us fassi! Ja som prés l’ayguardent.

Pat.: Donchs bon vent. (Anantsen per la dreta ab los demés.)

Mar.: Y que trobeu la dona.

Miquel: Si Dèu ho vol que la trobaré.

Gat: Y al senyoret que cassa.

Miquel: A Dèu siau.

Mar.: (Acabantsen d’aná.) Adeu!

Escena III

Miquel y Narcís

Miquel: Qué fas, cabás? Sino que fòssin als Monjos ó á la Masía de la Creu! (Pensatiu.)

Narcís: (Sortint.) Vaja, Miquel, alegreuvos, que us duch noticias de la Roseta.

Miquel: Ahont es? No ’m feu está ab ansia!

Narcís: No ho sè. No l’hem vista, pero hem trobat un marxant que ’ns ha dit que era ’l Toni de can Fidel. Sabeu qui es?

Miquel: Sí; ’l Guenyo, que li dihem.

Narcís: Això mateix. Es un que mira contra ’l gobern.

Miquel: Prou que ’l coneixém. Y qué?

Narcís: Diu que desde ahir que tè un recado per vos, que li vá doná la Roseta; sino que ell, fent lo seu negoci ha tingut d’aná d’un cantò al altre y no us ha trobat. Entre tant, no hi estigueu ab ánsia, perque diu que ella está com unas pascuas.

Miquel: Ja se m’en ha anat aquell corcò que tenia! Y ahont es lo Guenyo? Ha marxat?

Narcís: Aquesta tarde tornará y ha dit que us trobariau; pero si veniu ab nosaltres lo veureu més aviat, perque se’n anava á Collbató y nosaltres aném á las covas.

Miquel: No tinch de vení! Ja estich á punt.

Narcís: Nosaltres hem llogat burros, que ja ’ns els arreglan. Es massa llunyot per anarhi á peu.

Miquel: Jo, portant las espardenyas, no necessito animal.

Narcís: Caminareu?

Miquel: Com los burros.

Narcís: Vos us coneixeu.

Miquel: Jo diria! Aném.

Narcís: Ja ’ns avisarán. Las senyoras están cansadas y ara seuhen tots allí baix. (Senyala.) No ’ls veyeu? Allí, á ne ’ls dos camins.

Miquel: Oy! Marxarém aviat?

Narcís: Quan los burros estiguin á punt…

Miquel: Jo ja ho estich.

Narcís: Quan ho estiguin los demes, ja ’ns avisarán. Ja he quedat ab en Martí que ’m fès una senyal ab lo mocador.

Miquel: Sí, perque ell, no pujant la seva senyora, no vindrá. Lo que es ella no ’l deixa ni ’l temps de beure un trago.

Narcís: Es clá; son casats de nou. Qué han de fè?

Miquel: Y ’s veu que á la senyora Pona no li agrada que fassi magarrufas á l’altra.

Narcís: Voleu di? Caborias vostras!

Miquel: Allavors que ’l retratayre ’ns ha mapat, m’ha semblat que la senyora Pona ’n maliciava. Ah! y jo també ’n maliciaria. He vist alguna cosota que…

Narcís: Vos! (Se ’l mira y esclata una rialla.)

Miquel: De qué riheu, plaga de la parroquia!

Narcís: De la vostra malicia.

Miquel: Que voleu que hi fassi si sò aixís!

Narcís: Digueu que ’sent tan maliciòs, la Roseta al vostre costat deu patí ’ls set cálzers d’amargura.

Miquel: Això no; perque ella may m’ha donat motiu per maliciá. (Narcís esclata altra rialla.) De qué us faig gracia, que riheu tant?

Narcís: De res, home; es que tinch riallera.

Miquel: Es que la Roseta es tan bona, que seria pecat pensarne mal. No es perque jo ho digui; si ’ls trobém, lo senyoret mateix vos ho dirá. Preguntéuli.

Narcís: Ja ho crech! (Altra rialla.) No ’n feu cas; quan las dono per riure, may acabo.

Veus: Narcís!

Miquel: Us cridan. Miréusels.

Narcís: Déuhen habé fet la senyal, sino que ab las vostras maliciositats m’habia distret. No n’heu de sè tant de maliciòs!

Veus: Narcís! Narcís!

Narcís: (Cridant.) Ja baixém. (Se ’n van per la dreta.)

(Mutació)

Quadro quart

Interior d’una cova de Collbatò

Escena primera

Escursionistas, Cándida, Pona, Martí y Bonifaci

(Desprès d’un preludi musical, apareix lo coro d’Escursionistas, y al final del coro apareixen los altres quatre personatjes. La escena es fosca.)

Música

Escurs.:

Si que á ne ’l Escursionista
podrém da bona sessiò
sobre aquesta passejada
en que res veyém al lloch.
Direm quant pel magí ’ns passi
dels mussols y ’ls rats penats
y com si fòssem la Biblia
han de créurens los companys.

Bon., Mar., Cand.:

Quantas vegadas
vostras vetlladas
res mes no son,
que fets que cria
la fantasía
dels oradors.
Surten ab cosas
tan fabulosas,
que semblan cuentos
del altre mòn.

Pona: (Sortint.) Que es fosch!

Escurs.:

Aquí aném á las palpentas
exposats á cada pas
á trencarnos tots la crisma
y á aná á sopá á can pistraus.

Bonifaci:

Aquí vaig á las palpentas
esposantme á da un mal pas;
si cáich, válgam Sant Antoni,
que no rebi un nyanyo al cap.

Martí:

Aquí vaig á las palpentas
esposantme á cada pas
á topá ab unas faldillas
y á la dona fè rabiá.

Cand.:

Aquí vaig á las palpentas
esposada á cada pas
á toparme ab algun quidam
que ’m podría entrabancá.

(Los Escursionistas se’n comensan á aná.)

Escurs.: (Anantsen)

Aném alerta
á poch á poch,
que no ’ns rompèssim
la nou del coll.

(Desapareixen.)

Escena II

Dits, menos los Escursionistas

Pona: Vamos, no m’agrada aquesta foscor.

Martí: Encara aquí s’hi veu una mica.

Pona: Sí; ’ls gats s’hi deuhen veure.

Bon.: Y las bengalas? Quín acudit de seguí á aquestos!

Cánd.: Ha dit que las portaria ’l senyó Narcís.

Pona: Massa que tarda! Jo sense ’ls llums, no ’m fico pas més endins. No ’m moch d’aquí.

Bon.: Tampoch jo! Diu que més enllá hi ha aygua y no ’m convenen las mullenas.

Martí: En aquest temps ray! Aviat un está sech.

Bon.: En cap temps. Qui assegura, dura.

Cánd.: Si aquí ’s poguès seure!

Martí: Assentémnos á terra. (Ajupintse, pero alsantse tot seguit.)

Bon.: Ca! ’m sembla que ’ns punxariam.

Martí: Tambè te rahò. ’L nas m’ho diu.

Pona: Vaya quin gust de vení aquí!

Martí: Dona; quan se vá á un puesto, ’s tè de veure tot. Sino, no ’n pots da compte.

Pona: Bona vista per un cego! Qué hi veus?

Martí: Ja hi veurém desprès. (Allarga la má y toca á Cándida.)

Cánd.: Ay! (Fent un xiscle al sentirse tocá.)

Bon.: Qué ’t passa? Qué ’t fa mal alguna cosa?

Cánd.: Res; se ’m figura que per aquí tè d’haberhi bestiolas, y ’m sembla que ’m tocan.

Bon.: Quinas bestiolas vols que hi hagi!

Pona: No ’s pensi, que jo tampoch las tinch totas en mí. Martí!

Martí: No tinguis por! Tambè ’t tocan bestiolas?

Bon.: No se sent volá ni una mosca.

Pona: No dirè que tingui por, pero fa basarda.

Martí: Tant com aixó, no. (Toca á Cándida.)

Cánd.: (Ay si la seva senyora se’n adóna!)

Pona: Y ’l senyò Narcís es capás de no vení!

Escena III

Dits, Miquel

Miquel: (Al sortir fent un gran crit.) Guenyo!

Cánd.: Qué es això! (Al mateix temps que Pona exclama lo que vè.)

Pona: Jesús, María, Joseph!

Bon.: (Que está al costat de Pona.) No s’assusti, senyora, agafis.

Pona: Estich esglayada. (Agafantse com per esma ab Bonifaci.)

Bon.: Per qué feyau aquest crit? Sempre sou vos!

Miquel: Ay, ay! Qué no hi ha ’l Guenyo aquí?

Pona: Aneu al diable, que no valeu vos l’espant que m’heu donat. (Martí parla baix á Cándida.)

Miquel: Si busco á ’n Toni!

Bon.: Prou Toni sou vos! May acabeu de buscá!

Cánd.: (A Martí.) (No ’m digui aquestas cosas, que la seva senyora ho pot sentí!)

Pona: Qué dius alguna cosa, Martí?

Martí: (Donant lo bras á Cándida.) No; sino que la senyora tambè s’ha assustat y li he donat lo bras.

Pona: Ara que ha passat lo susto, ja ’ns podém cambiá. (Las dugas parellas se deixan aná y Pona s’agafa ab Miquel.) (No t’haguessis mogut del meu costat!)

Miquel: (Al sentir que Pona li dona un pessich.) Ay, ay! (Pona ’l deixa.)

Bon.: Qué us passa?

Miquel: Quin pessich més recargolat m’han donat! (A Bonifaci.) No heu pas sigut vos?

Bon.: Qui us tè de pessigá, beneyt!

Miquel: Li juro. Encara ’m cou. (Tocantse ’l bras.)

Pona: Manias vostras! (Agafantse ab Martí) (Anava per tú.) (A Martí.)

Miquel: Diu manias!

Martí: (A Pona) (Aixís ja me’n pots doná. Pero per qué?) (Se veu un llum de misto.)

Cánd.: Ara ’s veu llum.

Pona: Alabat siga Déu! (Sur Broll ab un misto encés.)

Escena IV

Dits, Broll

Broll: Hola! Fins aquí han seguit aquella colla?

Pona: Que porta llum? Acabarém de jugá á fet.

Broll: Tres mistos que tenia á la capsa, y aquest es l’últim; pero ’l senyò Narcís m’ha dit que al moment venia.

Bon.: Jo crech que ho fa espressament de tardá tant! Es tan plaga, que no hi ha que fiá.

Miquel: No hauriau pas trobat al Guenyo?

Broll: Lo que he trobat, cada pedra y cada sot, que ab tot y ’ls mistos de poch m’obro ’l cap. No sè per qué hem vingut á un siti tan esposat!

Pona: Menos ho entench jo.

Miquel: Jo sí; per trobá á ne ’l Guenyo, que ’m dirá ahont pára la Roseta.

Cánd.: Encara no l’heu trobada?

Miquel: Pero ja estich tranquil, perque diu que está aixerida.

Broll: Ja ho suposava. Sempre ho estareu tranquil.

Bon.: Al sortí d’aquí, agafém los trastets y á casa; al carrer de’n Xuclá.

Pona: No ho desitja més vosté que jo!

Broll: Y que jo, que encara no he pogut dormí bè.

Cand.: A mí es una anada que m’ha agradat. Trovo que es un viatje distret.

Martí: Es clá que es distret. Aquesta anada en burros…

Miquel: Menos jo.

Martí: Perque vos no ’n necessiteu. Ja que de totas maneras tenim d’esperá á ne ’n Narcís, podriam entretenirnos.

Broll: Jugant á balas?

Martí: No; pero ahir vespre la senyora Cándida ’ns vá prometre una cansò y encara no l’ha cantada.

Miquel: Com cantará si apenas s’hi veu!

Martí: Qué ha de cantá ab los ulls?

Cánd.: Qué hi dius, Bonifaci?

Pona: (No ’s fará pas pregá gayre!)

Bon.: Si ho vas prometre…

Martí: Qué no se’n recorda vosté?

Bon.: Bueno; sí. Jo me’n vaig enamorá cantant; ab aixó, no ’m tè de sapigué mal que canti.

Martí: Y donchs, apa.

Música

Cand.:

Buscant la perduda
un galan minyó,
de rich que ’s trobava
ho vá perdre tot. Lairá lairò.
Ell primè ho prenia
com á joch de noys
y desprès vá veure
que jugava ab foch. Lairá lairò.
Un dia á la noya
per qui estava ell boig
vá dirli: “Perduda!”
ab amarch condol. Lairá lairò.
Y rient la minyona
responguè al minyò:
“Quina es la perduda,
vostra hisenda ó jo?” Lairá lairò.

(Tots aplaudeixen.)

Escena V

Dits, Narcís

Narcís: (Surt portant bengalas en una má y una cerilla encesa en l’altra.) Quien vive! (Cridant.)

Pona: Gracias á Dèu y á tots los Sants del cel!

Broll: Y de la terra.

Narcís: Ah, Miquel. Al hostal he trobat lo Guenyo, ab la Roseta y demès.

Miquel: Ja hi corro! Com me deu habé anyorat!

Narcís: M’ ha dit lo senyoret que no us mogueu, que dintre cinch minuts vindrán aquí.

Miquel: Si ’l senyoret ho ha dit, no ’m moch.

Narcís: Y us dono l’enhorabona, perque la vareu sapigué triá. ’T dich, Martí, que s’ho val.

Miquel: Me la van triá.

Martí: Quan aneu á Barcelona ab ella, ahont poseu?

Pona: (A Miquel.) No li digueu. (A Martí.) No sè per qué tens de sè tan tafané!

Martí: Com que al sortí d’aquí, desde Collbatò ja ’ns en aném cap á ciutat, es precís que quedém en bonas relacions ab tothom. (A Miquel.) Nosaltres vivim al carrè de’n Ventrallans, número…

Pona: Si tampoch se’n recordará! Qué ’n treurás de dirli?

Miquel: Dimontri! Si no ’m recordés del carré del ventrellarch!…

Broll: Y aquestas bengalas? Perque jo ja voldria sè al cotxe á fè mitjdiada.

Bon.: Sí, que hem de marxá á Barcelona com uns cohets. Oy, Cándida?

Cánd.: Com tú vulguis.

Pona: Nosaltres tambè. Ditxòs Montserrat!

Narcís: (Repartint bengalas.) Tingui, senyò Broll, y vagi passant cap allá. (Broll pren la bengala y se’n vá.) Un altra vos, Miquel.

Miquel: Jo tambè una mengala?

Narcís: A tall d’arcalde.

Miquel: Pero jo no ’m moch d’aquí.

Narcís: Tè, Martí.

Martí: Vinga. (La fosca m’anava al pel.)

Narcís: Qué no ’n vol senyò Bonifaci?

Bon.: Si m’assegura que no ’m cremarè!…

Pona: No t’arrambis gayre ab la senyora, que no la cremessis. Acóstat á mí. (Á Martí.)

Narcís: Vágin passant. (Los dos matrimonis se’n van.) En Miquel y jo ’ns quedém al darrera per sè ’ls primers de calá foch á la metxa.

(Mutació)

Quadro final

Apoteosis

Al quedarse sols en escena Narcís y Miquel, se sent entonar la Salve, sorprenentse ’ls dos personatjes, y al anarse á acabar lo primer versicle, cálan foch á las bengalas, agenollantse á las caixas de dreta y esquerra. Desapareix la cova y apareix la representaciò de la Mare de Dèu de Montserrat, illuminada ab bengalas y ab uns pebeters al devant que llensan fum d’incens en abundò.

Cau lo teló

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK MATRIMONIS A MONTSERRAT Ó BUSCANT LA PERDUDA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- Matrimonis á Montserrat ó buscant la perduda

- Acte primer

- Quadro primer

- Escena primera
- Escena II
- Escena III
- Escena IV

- Quadro segon

- Escena primera
- Escena II
- Escena III
- Escena IV
- Escena V
- Escena VI
- Escena VII
- Escena VIII

- Quadro tercer

- Escena primera
- Escena II
- Escena III

- Acte segon

- Quadro primer

- Escena primera
- Escena II
- Escena III
- Escena IV
- Escena V
- Escena VI
- Escena VII

- Quadro segon

- Escena primera

- Escena II

- Quadro tercer

- Escena primera
- Escena II
- Escena III

- Quadro quart

- Escena primera
- Escena II
- Escena III
- Escena IV
- Escena V

- Quadro final

- THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE