The Project Gutenberg eBook of Ties mikä lie!

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Ties mikä lie!

Nelinäytöksinen huvinäytelmä

Author: Vilho Malinen

Release date: July 16, 2025 [eBook #76511]

Language: Finnish

Original publication: Jyväskylä: K. J. Gummerus Oy, 1920

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK TIES MIKÄ LIE! ***

language: Finnish

TIES MIKÄ LIE!

Nelinäytöksinen huvinäytelmä

Kirj.

VILHO MALINEN

Jyväskylässä, K. J. Gummerus Osakeyhtiö, 1920.

HENKILÖT:

KALLIO, näyttelijä.

RAILA, nuorisoseuran esimies.

MAJATALON ISÄNTÄ.

MAJATALON EMÄNTÄ

MAIJA, heidän kasvattinsa.

ALATALON ISÄNTÄ.

ALATALON EMÄNTÄ.

MAIJASTIINA, heidän piikansa.

OLLI, heidän renkinsä.

MATTI, maalaispoliisi.

JUHLAVIERAITA, vanhoja ja nuoria.

Tapaus kansalaissodan jälkeisenä vuotena maaseudulta Suomessa.

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

Näyttämö: vierashuone majatalossa. Yleisöstä katsoen perällä ja oikealla ovet. Vasemmalla ikkuna. Sen edessä pöytä kirjoitustarpeineen. Vasemmassa peränurkassa sänky vaatteineen. Keskinäyttämöllä keinutuoli. Oikealla perällä pesutelineet, seinällä peili ja pyyheliinoja. Ikkunassa' verhot, permannoilla kotikutoiset matot, sängyn päällä ryijy, seinillä majalan ilmoituksia, kartta, painotuote-tauluja y.m.

Väliverhon noustessa istuu majatalon isäntä, noin 50 v., matala, lihavahko mies, keinutuolissa puettuna pyhävaatteisiin. Emäntä, samoin noin 50 v., seisoo hänen luonaan puettuna työvaatteisiin. Hänellä on sirppi kädessä.

EMÄNTÄ

No, se on sitten kahdeksi kuukaudeksi oikein pestattu, niinkö?

ISÄNTÄ

Kahdeksi 'kuukaudeksi, niin sanoi Raila, nuorisoseuramme esimies.

EMÄNTÄ

Ja palkka?

ISÄNTÄ

Neljäsataa markkaa kuukaudessa ja asunto.

EMÄNTÄ

Siunatkoon! Sellainen raha! Ja mokomasta, kuin tiatterin opettamisesta!

No, on sille nuorisoseurammekin jo noussut höyry päähän!

ISÄNTÄ

Ei mitään. Ei mitään. Tarvitaan sitä mekin jos hekin, sanoi entinen mies — tiatteria nimittäin. Ei sitä aina jaksa pelloillakaan olla. Hyvä se on että tulee ja opettaa, sittenpähän nähdään, mihin näistä meikäläisistäkin on. Kultuuria se on kuulemma! Anna tulla vaan!

EMÄNTÄ

Tulkoon minun puolestani! Samahan se minusta on! Mutta olisi täällä tultu toimeen ilman mokomaa tyhjäntoimittajaakin.

ISÄNTÄ

Kesälomallehan hän oikeastaan tänne tuleekin, vaikka samalla opettaa tiatteriakin, kuulemma.

EMÄNTÄ

Kesälomalle! Ja neljäsataa markkaa kuukaudessa! Tavallisesti herrat maksavat kesälomastaan, eivätkä maksata. Hyvin epäilyttävä kesävieras! — Ja mihin hänet sitten panee, kiireimpänä elonaikana, kun ovat vielä niin ronkeliakin! Eihän niitä osaa edes palvellakaan!

ISÄNTÄ

Kah, tähän vaan. Ja mitä palvelukseen tulee, niin eiköpähän tuo ole tottunut kuten muutkin ihmiset. Eipä sitä viimeaikoina ole ollut kenelläkään, mistä ronklata. Ja koska tuo sieltä Helsingistä tänne tulee, niin eiköpähän tuo tietäne mitä varten tänne tulee!

EMÄNTÄ

Vielä ja mitä! Helsingistä se oli se kauppamatkustajagulassikin, vai mikä lie ollut, — mutta osasi vaan ronklata: »Leipä oli liian kovaa ja liha liian sitkeää!» Hävytön! Sanon minä, että nämä taiteilijat ovat niitä kaikkein pahimpia! Kun kuulemma kuorivat uuden perunankin!

ISÄNTÄ (Katsoen kelloaan).

Tähän aikaan sen postihevosen pitäisi saapua. Meneppäs äiti ja lähetä se Maija sieltä pellolta kahvia valvomaan. Minun ei sovi isäntämiehenä nyt puuttua taloustoimiin.

EMÄNTÄ

Tuleeko Raila tänne myöskin?

ISÄNTÄ

Tulee. Kuinkas muuten? Hän on herraa vastassa.

EMÄNTÄ

Niin. Eihän ne osaa edes omilla jaloillaankaan. Osas' se kauppagulassi edes majataloon, mutta tämä — — —

MATTI

Noin 30 v. tyhmännäköinen mies, työpuvussa, sirppi kädessä, ryntää sisään perältä.

Joko se on tullut?

ISÄNTÄ nousten ja katsoen kelloa.

Ei vielä, mutta pian kai.

MATTI

Ajattelin, jos menisin panemaan jo virkatakin ylleni?

ISÄNTÄ

Lieneekö se tarpeellista!

MATTI

On, on. Erikoinen pykälä parakraafissa seisoo: Elköön poliisi toimittako virkaansa ilman virkanuttua. Ja sitäpaitsi, onhan isäntäkin pukeutunut!

ISÄNTÄ

Niin, minä? Katsos, hän tulee Helsingistä ja minä olen majatalon isäntä.

MATTI

Siksipä juuri. Hän tulee Helsingistä ja minä olen virkaatekevä poliisi.

ISÄNTÄ

Minä tarkastan hänen passinsa. Mene sinä pellolle!

MATTI

Ei, Se on minun tehtävä.

EMÄNTÄ, joka oven luona on kuunnellut, astuu topakasti luo.

Joko sarake on taitettu?

MATTI

Ei vielä, kun — — — Maija on sen kimpussa paraillaan…

EMÄNTÄ

Maijan on tultava kahvinkeittoon ja sinun jouduttava pellolle!

MATTI

Mutta virka, hyvä emäni, virka?

EMÄNTÄ

Täällä ei tarvita virkoja, eikä herroja — niillä ei eletä! Pellolle ja heti!

MATTI

Ottakoon lempo sinut, hirviö! (Menee perältä).

EMÄNTÄ

Ei tässä töittä kiireimpänä elonaikana yhden komeljanttarin takia jätetä seisomaan. Tarkasta sinä hänen passinsa, jos hänellä sellaista ollenkaan löytyy; minä menen perästä, muuten ne voivat kaikki sieltä yksitellen lähteä tiehensä.

MAIJA, nuori, punaposkinen, kaunis maalaistyttö, työvaatteissa, hame vyötäisille nostettuna, suuri tukka yhdellä palmikolla ja sirppi kädessä, tulee kiireesti perältä.

Nyt ne tulevat!

ISÄNTÄ

Pihallako jo?

MAIJA

Ei vielä, mutta pian ovat.

ISÄNTÄ

Näkyvätkö maantiellä?

MAIJA

Näkyvät. Raila pyörällä edellä.

EMÄNTÄ

Ja te kaikki siellä nyt töllistelette, kuin aftomobiiliä! Mars kahvinkeittoon sinä! Minä lähden lukemaan lakia ja tapoja. Onko tämä laitaa? Yhden tyhjän takia nousta koko kylä jaloilleen. Lupaa tämä huone sille. Ja jos ruokaa tahtoo, niin Maija antakoon, mutta ei tarvitse mitään ruveta laittamaan! Ensin se on mies tutkittava, ennenkuin ruoskittava — Ties mikä lie! (Menee perältä.)

MAIJA

Isäntä, kun sanovat, että ne ovat niin hienoja ne taiteilijat, niin eiköhän se kahvikin pitäne olla oikeista kahvista, rukiin erottaa niin hyvin.

ISÄNTÄ

Oikein, oikein. Keitä oikeista kahvista. Onhan hän kulttuurin edustaja ja nuorisoseuramme tuleva näyttämön johtaja.

MAIJA

Voi, voi! tiedättekö, minua niin pelottaa!

ISÄNTÄ

Mikä sinua nyt pelottaa?

MAIJA

Kun se Raila antoi minullekin roolin.

ISÄNTÄ

Lue sitten rooli päähäs, että osaat.

MAIJA

Kyllä minä sen osaan. Äsken juuri osasin; mutta ei se kuulemma ole sillä hyvä.

ISÄNTÄ

Juttele siitä johtajasi kanssa. Minä en ymmärrä tiatteria.

(Kulkuset helähtävät.)

MAIJA

Voi, nyt ne tulevat! (Juoksee oikealle.)

MATTI virkatakissa ja -lakissa ryntää sisään.

Ne tulevat! Ne tulevat!

ISÄNTÄ

No, mikä sinut — — —? Miks'et pysynyt pellolla?

MATTI

Emäntä siellä — ja minulla on virka.

ISÄNTÄ

Tässä mitään virkoja! — Seiso sitten ovella, minä käyn vierasta vastaan. (Menee perältä.)

MAIJA kurkistaa oikealta.

Joko ne tulevat?

MATTI on asettunut oven viereen

Pois, pois! — Jo.

MAIJA

Minkä näköinen hän on?

MATTI

Hirveä! — Pitkä, laiha, kaulukset ja keppi!

(Malja vetäytyy pois.)

ISÄNTÄ tulee perältä.

Olkaa hyvä, tänne, sisälle.

KALLIO taiteilijan tapaan puettu, laiha, hoikka, noin 28 v. herrasmies astuu sisään perältä kantaen pienempää käsilaukkua.

'Kiitän. Tämäkö huone?

RAILA noin 22 v. siististi puettu talonpoika, tulee kantaen suurempaa matkalaukkua.

ISÄNTÄ

Tätähän sitä ajateltiin.

RAILA

Niin, toistaiseksi. (Panee laukun syrjään.)

ISÄNTÄ

Olkaa hyvä ja istukaa.

KALLIO

Kiitän. (Riisuutuu.)

RAILA

Taisi olla väsyttävä matka?

KALLIO

No, olihan se. Neljä penikulmaa ja huonot rattaat, mutta läpäistyhän se on sekin. Perillä siis vihdoinkin ollaan! (Istuutuu.)

ISÄNTÄ

Kah, eiköhän. (Istuutuu.) No, mitä sinne pääkaupunkiin nyt kuuluu?

KALLIO

Mitäpä sinne erikoista. Samaa vaan mitä joka päivä lehdistä saamme lukea. Presidenttihän meillä nyt on.

ISÄNTÄ

Niin kuuluu, niin kuuluu.

KALLIO

Ja kaikki asiaankuuluvassa järjestyksessä: Suojeluskunta, poliisilaitos — niin, siinähän se on valtiollinen puoli.

MATTI astuen epävarmana luo ja rykäsee.

Hm… Minä olen virkasijainen… Se tuota on sairas, se meidän esivalta. Niin… Passin vuoksi minä…?

RAILA nousten, äkkiä luo.

Mene tiehes, pöllö!

MATTI

Mutta — virka — virka?

(Kallio aikoo ottaa passin.)

RAILA Kalliolle.

Antakaa olla, ei sillä mitään kiirettä ole.

MATTI

Mutta kun se on määräys!

RAILA

Kuuleppas Matti — Nakkilan tilalta on nähty liikuskelevan epäilyttävä henkilö, Liekkö karkulainen, tai mikä lie! Sinun pitäisi nyt joutua ottamaan asiasta selkoa. Nakkilan isäntä siitä puhui minulle.

MATTI

Mitä sinä sanot! Oikeinko totta? — Ehkä sama lurjus, jota kuulluutettiin kirkossa?

RAILA

Sama kai, mutta koeta joutua!

MATTI

Silloin on kiire. Minun täytyy joutua! (Kääntyy ovessa.) Mitähän, jos kävisi raudat tuvasta?

RAILA

Käy, käy ja helistimet, mutta joudu!

MATTI

Minä menen. — Sanokaa emännälle, jos hän kysyy minua, että menin vangitsemaan sitä karkulaista!

RAILA

Kyllä, kyllä! (Nauraa. Matti menee.) Nakkilassa on todettakin nähty liikuskelevan eräs tuntematon henkilö, mutta hyvin luultavaa on, että se on tavallinen kerjäläinen. Niitä tapaa tämän tästä täällä maaseudulla.

KALLIO

Eikä suotta. Onhan elintarvepula aivan huutava ympäri Suomea. Siinä suhteessa ei hallitus ole jaksanut vielä saada parannusta aikaan, vaikka toimiin on jo ryhdyttykin. Mutta luultavasti se ei kestä kauan. Muuten näyttää tämä teidän esivaltanne olevan innostunut poliisialalle!

ISÄNTÄ

Heh heh — Onhan se.

RAILA

Liikaakin. Ei kai siitä muuhun olekaan!

ISÄNTÄ

Ei ainakaan maanviljelykseen. Äiti sitä aina ajamalla ajaa pellolle!

RAILA

On näet heidän vanha renki, mutta sai rintamalla muonakuskina ollessaan hurjan halun heittää aurat ja kuokat ja ruveta poliisiksi. — Ja siihen sattuikin vielä tilaisuus, kun tämä meidän vanha poliisimme äkkiä sairastui vuoteenomaksi ja muita ei paikkakunnalla löytynyt, jotka olisivat halunneet astua hänen tilalleen.

KALLIO

Häntä siis lykästi!

ISÄNTÄ

Heh, heh. Lykästihän kehnoa! — Mutta äitiä ei lykästänyt. Menetti työmiehensä ja vieläpä kiireimpänä työaikana.

KALLIO

Niin, teillähän se on työ täällä ennen kaikkea.

RAILA

Sehän se on täällä. (Istuutuu.)

KALLIO

No, hyvä vuosi näyttää tulevan?

ISÄNTÄ

Kyllä, kyllähän sitä maamies taas.

RAILA

Tuleehan sitä viljaa ja muuta hyvää taas pitkästä aikaa. Ja sietää tullakkin! Laarit ovat tyhjät.

KALLIO

Niin, sota nieli kaikki.

ISÄNTÄ

Sehän se. No, milloinkas sitä aloitetaan sitä tiatterin harjoitusta?

KALLIO Railalle.

Niin, milloinka me päästään alkamaan?

RAILA

Ajattelimme, että jos huomenna kokoonnuttas sinne talolle keskustelemaan. Rooliakin on jo jaettu, mutta niitä sopii sitten vaihtaa ja ottaa pois, jos ei kelpaa.

KALLIO

Mitä kappaleilta on ajateltu?

RAILA

Tukkijokea nyt ensialuksi.

KALLIO

Vai niin. On siis lauluvoimia käytettävissä?

RAILA

Onhan niitä, ja täällä pidetään paljon laulusta.'

KALLIO

Aloitetaan vaan. Mutta asiasta toiseen: onko teillä hankittu minulle asuntoa?

RAILA

Jaa. Tässähän sitä olisi ensialuksi ja tiedossa on useampaan palkkaan.

KALLIO

Taloihin, vai?

RAILA

Niin. Alataloon ja Pöytyään.

KALLIO

Tapaako sellaisissa taloissa olla yksinäisiä huoneita? Ennen kaikkea tarvitsen sellaisen.

RAILA

Kyllä niissä on. Ja onhan varaa valita. Kyllä täällä asuntoja löytyy, jos vaan ei sillä nimellä muualla maailmassa ymmärretä muuta.

KALLIO

No, sehän on hyvä. Ehkä jo saamme tänään muuttaa?

RAILA

Miten vaan. (Nousee.) Kysyn heti puhelimella asian selväksi.

KALLIO

Onko heille puhelimet?

RAILA

Joka talossa täällä on puhelin. (Menee oikealle.)

KALLIO

Näyttää varakkaalta tämän puolen seutu?

ISÄNTÄ

Sellaista hyvinvoipaa paikkakuntaahan tämä on. Ja täytyyhän sitä jotain jäädäkkin, kun kerran tekee työtä. Sadan tynnyrin talojahan nämä vaan, ehkä parin varakkaimmat — — — nimittäin viljelysmaata.

KALLIO

No, te pidätte majataloa?

ISÄNTÄ

Pidänhän tuota, tai oikeammin äiti pitää. Täytyyhän sitä jonkun, kun kerran se on laki ja asetus. Talo se on minulla tuossa vähän matkan päässä ja äidillä toinen, vaikka se on kylmillä — työvoiman takia. Perintötaloja näet ja siellä ne ovat maatkin.

KALLIO

Ja tämä vielä?

ISÄNTÄ

Ettäkö tämä?

KALLIO

Niin. Talohan se on tämäkin talo?

ISÄNTÄ

Mitäs tämä. On kirkonkylässä, siksi tässä asutaan. Mutta jos herralla sattuu olemaan aikaa pistäytyä siellä maatalossa, niin siellä se on talo.

KALLIO

Vai niin… Katsoppas vaan… Kiitoksia — ainahan sitä sen verran aikaa saa… Mutta kesken kaiken — (Nousee.) Minulla on hirveä nälkä, voisikohan saada jotakin päivälliseksi?

ISÄNTÄ

Kah! Saahan sitä! Johan se on nälkä ja Helsingistä vielä kun tullaan.

(Nousee.) Sanon heti tuonne sisälle.

RAILA tulee oikealta. Isännälle.

Ilmoittivatko pöytyäläiset teille mitään asunnosta?

ISÄNTÄ

Kyllähän ne sanoivat, että eikö herra voi asua majatalossa, kun kuulemma heiliä on ahdasta.

RAILA

Ahdasta! Kahdeksan henkeä ja kymmenen huonetta!

ISÄNTÄ

Samaa sanoin minäkin ja muistutin myöskin pykälistä, jotka kieltävät samaa matkustajaa asumasta pitempää aikaa majatalossa.

KALLIO

Minkä vastauksen saitte?

RAILA

Emäntä siellä vaan oli kotona. Emäntä näkyi panevan vastaan, mutta isäntähän se asiat päättää.

ISÄNTÄ

Joo! Kyllä se niin on, että isäntä —

KALLIO

Ei, ei, ei! Ilman emännän lupaa minä en uskalla tulia isännän taloon.

RAILA

Ei se aivan niin ole täällä. Emännät täällä kyllä paljon mekastavat, mutta isäntä se laarit lukkoon lyö. Niin ettei se mitään tee, jos emäntä vastaan panee, kyliä siitä heltyy, kun tiukkaa.

KALLIO

Mahdollista kyllä, mutta minä en ole tottunut tiukkaamaan. Mitä hän sanoi syyksi?

RAILA

Kun ei muka tunneta. Ties mikä lie j.n.e. Tällaiset syyt voi vierittää harteiltaan persoonallisella esiintymisellä.

KALLIO

Mutta mainitsittehan äsken, että teillä on toinenkin paikka tiedossanne? Jos sieltä heltyisi emännän luvalla?

RAILA

Aivan oikein: Alataloon. Niin. Kyliä meillä asuntoja on, olkaa aivan huoletta! Minä kysyn sieltä. (Menee oikealle.)

ISÄNTÄ menee keinutuoliin istumaan.

Se on sellaista täällä maalla, että vieras on aina vieras. Ennen se oli toista, mutta nykyaikana —

KALLIO harmistuneena.

Annetaan vieraan kuolla nälkään, tai tuulettaa itseään pellolla!

Jumalan kiitos, että tällä kertaa ollaan majatalossa! Kävelee hetkisen.

— Niin, sitä ruokaa jos isäntä voisi toimittaa. Vakuutan, että minulla

on nälkä.

ISÄNTÄ nousten nopeammin.

Aivan oikein! Sitä ruokaahan minun piti — — — Heti ilmoitan.

MAIJA tulee oikealta tuoden kahvia tarjottimella.

Tässä olisi kahvia?

ISÄNTÄ

Vie herralle, vie herralle, hänellä on nälkä! (Maija vie kiireesti herralle.) Ja nouda sitten uusia perunoita pellosta! Pyöräytä läskiä pannulla! Käy aitasta paksua piimää ja kiepauta juustokimpale pöydälle!

KALLIO ottaa kahvia Maijalta, hymyilee.

Vieläkin se on sitä vanhaa ja voimakasta, se piimä?

ISÄNTÄ

Mistäs se täällä olisi heikontunut? Tykkääkös herra kaurapuurosta?

KALLIO

Jos se on samallaista kuin Helsingissä, niin en.

ISÄNTÄ

Minkälaista se siellä on?

KALLIO seiväsputinkia!

ISÄNTÄ Maijalle.

Pistä puuro tulelle heti. Herra saa tynnyrin rukiita joka seipäästä, jonka löytää minun putingistani.

MAIJA panee tarjottimen pöydälle.

Uskallankohan minä?

ISÄNTÄ

Häh? Miksi et uskaltaisi?

MAIJA

Kun emäntä sanoi, ettei mitään saa laittaa, ainoastaan vain kylmää ruokaa?

KALLIO panee kupin pöydälle, jää ihmetellen kuuntelemaan.

Minulleko?

MAIJA

Niin. Emäntä sanoi. (Hämmentyy.)

ISÄNTÄ

Lempo soi, minä se olen isäntä! Tee, kuten käskin, ja muista että se olen minä, joka laarit lukkoon lyön!

EMÄNTÄ tulee kiireesti perältä ilman sirppiä.

Ei tästä päivästä mitään tule! Ei niitä saa tänään mihinkään! Yksin renkipoikakin on saanut roolit ja nyt niitä luetaan heti kun silmä välttää. (Huomaa vieraan.) — Vai niin. Tuoko se nyt on?

ISÄNTÄ

Se, se se on.

EMÄNTÄ

Vai se se nyt on… Kovin on laihakin, raukka. (Menee luo.) Oletteko saanut mitään suuhunne?

KALLIO hölmistyneenä.

En, en — — — ettette vaan ole talon emäntä?

EMÄNTÄ

Kyllä se minä olen.

KALLIO

Jaha — nimeni on Kallio — terveisiä Helsingistä. (Tarjoaa kättä.)

EMÄNTÄ tervehtää.

Terve, terve! No, siellä Helsingissä on kuulemma hyvin huonoa sen ruuan saanti?

KALLIO

On — on — hyvin huonoa — nälkää näkevät — — —

EMÄNTÄ

Siltä se näyttää. Teillä on siis nälkä…?

KALLIO

Minullako? Niin — — (Ei oikein tiedä mitä vastaisi emännälle.)

ISÄNTÄ

Annoin Maijalle juuri määräykset.

EMÄNTÄ isännälle.

Joudan itse tällä kertaa. No, kahvia te olette jo saanut, huomaan ma!

(Maijalle.) Vie kahvitarjotin pois.

KALLIO

Tässä — (Antaa tarjottimen.)

EMÄNTÄ Maljalle.

Ja käy sitten perunat konttoorista!

ISÄNTÄ Maljalle.

Ja läski ja piimä — mutta joudu!

EMÄNTÄ lujasti isännälle.

Sanoin jo, että joudan itse tällä kertaa! (Menee Maijan kanssa oikealle.)

KALLIO katsoo emännän jälkeen.

Koko lailla tukeva ihminen… (Isännälle.) Kyllä kai se niin taitaa olla, että emäntä se laarit lukkoon lyö — vai mitä isäntä?

ISÄNTÄ

Se on tuo äiti niin tottunut niihin pykäliin majatalon pitäjänä. Hänen hallussaan on näet ollut tämä homma jo pitemmän aikaa. Minä siellä maatalossa…

KALLIO

Niin, niin — Ja kun se on tarpeeksi suuren välimatkan päässä täältä, niin ei teillä mitään hätää ole!

ISÄNTÄ

Kah, onhan sinne kuusi kilometriä.

KALLIO

No, sittenhän! — — — (Naurahtaa.)

RAILA tulee oikealta.

Näyttää siltä, kuin emännille olisi pistänyt pirut mieleen. Sieltäkin oli isäntä eloa korjaamassa ja emäntä sanoi, että tarvitsee se Maijastiina ja Ollikin eri huoneet, nuoria kun ovat.

KALLIO

Ketkä nämä Maijastiina ja Olli sitten ovat?

RAILA

Talonväkeenhän ne kuuluvat, vaikka sukua ovat renki ja piika.

KALLIO

Vai niin. (Istuutuu.) Minut aijotaan sitten jättää majataloon asumaan?

RAILA

Ei, ei. Kyllä me asunnon hankimme. Kun menemme yhdessä Alatalon isännän puheille, niin kyllä sieltä lohkeaa.

KALLIO

En minä rupea »tiukkaamaan», asun sitten ennen vaikka täällä.

EMÄNTÄ tulee oikealta tuoden päiväkirjaa.

Tässä olisi päiväkirja, johon Olisi kirjoitettava kaikki mikä on passissanne. Joko olette sen näyttänyt?

KALLIO

En!

EMÄNTÄ

No, mieheni saa sen tarkastaa! Muuten majatalon säännöt kieltävät pitämästä samaa matkustajaa luonaan enempää kahta vuorokautta. Niin, että tiedätte sen.

KALLIO nousten äkkiä.

Minä tiedän sen! Ja luultavasti en viivy täällä muutamaa tuntiakaan!

(Kävelee hermostuneena.)

EMÄNTÄ

Sitä parempi meille! Emme ole juuri tottuneetkaan vieraisiin!

KALLIO

Siltä se näyttää, mutta tällä kertaa saatte luvan tottua! — Joko ruoka pian tuodaan?

EMÄNTÄ

Tuodaan kun keretään! (Menee oikealle. Päiväkirja jää pöydälle.)

KALLIO Railalle.

Milloin täältä lähtee ensimmäinen postihevonen rautatietä kohti?

RAILA

— — Ensi torstaina — — muitta — —?

KALLIO

Voiko täältä saada kyytiä mistään asemalle?

RAILA

Pahoin pelkään, että kaikilla on hevoset eloa korjaamassa.

KALLIO menee kiivaasti oikealle ja tyrkkää oven auki.

Hevonen valjaisiin tunnin sisällä!

EMÄNTÄ tulee ovelle.

Majatalon hevoset eivät ole palanneet kyydistä ja omat ovat eloa korjaamassa. (Menee takaisin.)

(Isäntä nousee ja poistuu kuin varkain oikealle.)

KALLIO

Näyttää siitä, kuin olisi pakko pysähtyä toistaiseksi.

RAILA

Aijoitteko sitten — —?

KALLIO hermostuneesti.

Tietysti aijoin! En suinkaan voi pellolle asustautua.

RAILA

Tyyntykäähän toki. Tietysti teille asunto hankitaan, kun se on kerran luvattukin.

KALLIO

En minä väkisin mihinkään tunkeudu!

RAILA päättävällä äänellä

Odottakaa hetkinen, minä käyn vielä puhelimessa. Ja se on ihme jos en minä nyt onnistu! (Menee oikealle.)

KALLIO kävelee muutaman kerran edestakaisin.

Mitähän ne oikein ajattelevat minusta! (Istuutuu.)

MAIJA tulee kantaen tarjottimella ruokia: kylmiä perunoita, silakoita, kovaa leipää ja maitoa. Seisattuu ovelle.

Tässä olisi ruokaa…

KALLIO

Jaha! Tuokaa se tänne, tänne!

MAIJA tuo nopeasti, aivan kuin pelästyneenä, ja asettaa sen pöydälle.

KALLIO

Kas niin. Sillä tavalla, tyttöseni. Mikä sinun nimesi on? — — Mutta tässäkö kaikki?

MAIJA

Puuro tulee kohta…

KALLIO

Mutta entäs läski? — Ja perunat — nämähän ovet kylmiä, piru vie! ijankaikkisia vanhoja — ja mikä tämä on? (Heiluttaa kuivaa silakkaa hännästä.)

MAIJA onnettomana.

Silakka…

KALLIO

Silakka! Kas vaan, en ollut enää tunteakaan silakkaa! Mutta piimä — missä on se vanha voimakas piimä, jota isäntä lupasi?

MAIJA

Piimä… Niin sitä ei ole…

KALLIO

Ja isäntä sanoi, että sitä on?

MAIJA

Niin, kyllä sitä on aitassa…

KALLIO

Kas vaan. On ja ei ole. Mitä se semmoinen on! Käy nopeasti piimä aitasta! — Missä isäntä on?

MAIJA

Läksi maatalolle.

KALLIO

Mikä hänet sinne lennätti!

MAIJA

En minä tiedä.

KALLIO

Kaunis isäntä! No, mene ja nouda piimä aitasta — ja läski myöskin.

(Maija juoksee ovelle.) Ja muista — juusto puuttuu myöskin!

(Maija menee perältä.)

KALLIO ottaa leipää ja etsii voita.

Saakeli! Tyttö on unehuttanut voin! (Koputtaa veitsellä tarjottimeen.)

Hei! hei! Emäntä!

RAILA tulee oikealta harmistuneena.

Hyvin kävi. Heillä ei ole puhelin kunnossa.

KALLIO

Vai niin. Niin, niin tietysti. Kun luvattiin piimää, juustoa ja ties mitä kaikkea, ja tuodaan — herra ties mitä kaikkea!

RAILA

Joko ilmoititte sisälle?

KALLIO

Johan minä olen ilmoitellut. Emäntä, emäntä! (Hakkaa tarjottimeen.) —

Vai ei ole kunnassa.

RAILA

Ei. Mutta menemme katsomaan. Varovaisuuden vuoksi minä käyn sentään tässä likellä erään johtokunnan henkilön puheilla. Heillä on kamani ollut jo pitemmän aikaa kylmillä; niin että on varalta, jos yhdestä epäonnistutaan. Tulen kohta takaisin. Hyvää ruokahalua! (Menee perältä.)

KALLIO

Kiitos. (Katsoo tarjottimeen ja sitten kiukkuisesti oveen.) Emäntä, emäntä! (Juo maitoa odottaessa.)

EMÄNTÄ tulee, tuoden puurovatia.

Tässä on puuroa!

KALLIO

Hyvä on — mutta voi puuttuu pöydästä ja oikea piimä!

EMÄNTÄ

Te helsinkiläiset olette tottuneet ronklaamaan, mutta minä huomautan jo heti alussa, että täällä maalla se ei käy päinsä. Täällä ollaan totuttu tekemään työtä ja syömään mitä kulloinkin on. Ja jos aiotte täällä viihtyä, niin saatte luvan oppia heti nämä alkeet. Maassa maan tavalta tai maasta pois! (Menee oikealle.)

KALLIO nousee harmistuneena, kuin aikoen lähettää hyvän sanatulvan hänen jälkeensä, mutta malttaa mielensä.

Herra armahda! Liian tukeva hän on minun mittailtavakseni! Ihanaa väkeä! (Istuutuu ja vilkasee vielä ovelle.) Minut raahataan tänne satojen virstojen takaa, luvataan asunnot, luvataan piimää ja kun tulee aika, niin ei anneta mitään! Haukutaan suut, silmät, korvat täyteen ja neuvotaan maasta pois! (Käypi ruuan kimppuun ahneesti.

MAIJA tulee perältä, kantaen piimävatia — vilkuu arasti oikealle.

Tässä olisi, herra — — —

KALLIO kääntyy.

Vihdoinkin! Tänne, tänne, tänne!

MAIJA juoksee luo.

KALLIO

Kas niin. Sillä tavalta. Ja nyt käy läski, juusto ja voi, niin olet kiltti!

(Maija juoksee perälle.)

KALLIO maistaa piimää.

Oikein! (Maistaa.) Tämä on sitä oikeaa, vahvaa ja voimakasta… (Syöpi.)

EMÄNTÄ tulee tuoden voita.

Tässä sitä nyt on, kun keretään niin tuodaan. Ei täällä serveerata lentokoneella.

KALLIO syöpi hyvällä ruokahalulla.

Hyvä on!

EMÄNTÄ

Kylläpä sillä raukalla on nälkä, mutta — — (Huomaa piimä-vadin.) Mitä, eikös se ole piimää?

KALLIO

On, on ja hyvää piimää onkiin!

EMÄNTÄ

Kerma päällä — aivan kuorimatonta vielä? Mistä olette sen saanut?

KALLIO pitäen vadista kahdella kädellä kiinni.

Mitä piruja se teille kuuta! Suokaa edes ruokarauha ihmisille!

EMÄNTÄ

Kyllä, kyliä, hyvä herra… (Menee oikealle.)

MATTI tulee perältä taluttaen pientä kerjäläispoikaa.

Tässä se nyt on —

KALLIO

Tänne, tänne, pian, ennenkuin emäntä tulee! (Kääntyy oveen päin.)

MATTI taluttaa pojan luo.

Ei se sentään ollut tämän vaarallisempi.

KALLIO katsoo häntä.

Mikä niin?

MATTI

Kah, karkuri-Jamen — — —?

KALLIO

Juokse hiiteen pöllö ja vie tuo kakara mukanasi!

EMÄNTÄ tulee oikealta.

Joko päiväkirja on kirjoitettu?

KALLIO

Ei vielä! — Ja antakaa minulle ruokarauha, senkin tomppelit!

EMÄNTÄ huomaa Matin.

Siinähän sinä olet! Mihin sinä pellolta karkasit?

MATTI

Kah, kun karkurilainen — se suuri lurjus — sanottiin liikuskelevan

Nakkilassa, niin minä —

EMÄNTÄ

Niin sinä heti tietysti! No, löysitkös karkulaisen?

MATTI

Löy — sin — hän tuon pojan — — —?

EMÄNTÄ

Tuon lapsen? Kuule, missä sinun järkesi on?

RAILA tulee perältä.

Ei! Nyt alan minäkin jo hermostua! Heillä vuotaa katto!

KALLIO

Vuotaako heillä katto?

RAILA

Vuotaa ja sitäpaitsi he ovat sijoittaneet sinne porsaita!

KALLIO

— — — Porsaita!

MAIJA tulee perältä kantaen juustoa, mutta kun huomaa sisälläolijat, niin pelästyy, pudottaa juuston ja juoksee ulos.

EMÄNTÄ huomaa Maijan ja juuston putoamisen, huutaa jälkeen.

Maija! Maija hoi, juusto putos! (Ottaa juuston ylös ja jää katsomaan Kallioon.) Vai niin. Vai siltä tavalla! Nyt minä ymmärrän, mistä te piimää saitte. Odottakaa hetkinen! (Menee oikealle.)

KALLIO

Nyt on piru irti! Kuulkaa. Minä vuokraan sen huoneen…?

Väliverho.

TOINEN NÄYTÖS.

Näyttämönä suuri tupa. Vasemmalla ja oikealla ovet. Perällä ikkuna, joka on auki ja josta on näköala pihalle. Oikealla peränurkassa hellauuni. Vasemmalla peränurkassa kangaspuut. Samalla puolella etunäyttämöllä puusänky, joka päivisin käy sohvasta. Oikealla seinämällä suuri astiakaappi. Samalta puolella suuri ristikkojalkainen lankkupöytä. Pitkin seiniä leveät penkit. Tupa tekee avaran ja nykyaikaisen vaikutuksen.

Alatalon emäntä häärää ikkunan luona laittaen vasikan juomaa kahteen ämpäriin.

Maijastiina kiertää kauhalla suurta pataa, joka on tulella.

EMÄNTÄ noin 40 vuotias, hoikka, terve ihminen.

Vai jo ne sinutkin saivat!

MAIJASTIINA noin 30-vuotias tyypikäs ja voimakkaan näköinen maalaispiika.

Poropirkkohan minä.

EMÄNTÄ

Mikä se sellainen on?

MAIJASTIINA niistää käden selällä nenäänsä.

Ijankaikkinen vanha krapa!

EMÄNTÄ

No, miten se johtaja sinut sellaiseen rooliin pisti?

MAIJASTIINA

Sanoi, eriä se on edellytyksiä, vai mitä se on ja että se sopii minulle kuin vakka ja kans — —

EMÄNTÄ jatkaa.

Ja lapsaus päälle!

MAIJASTIINA

Häh?

EMÄNTÄ

Niin, minä sanoin vaan, että se on lapsaus, niinkuin joskus sanotaan.

MAIJASTIINA

Kyllähän minä sanoin, että menisi se nuorikin vielä — mutta — — —

(Hämmentää.)

EMÄNTÄ

Mitä mutta?

MAIJASTIINA

Kysyi häntä josko on kokemusta.

EMÄNTÄ

Missä niin?

MAIJASTIINA

Kah, rakkauvessapa tietenkin.

EMÄNTÄ

No, oliko?

MAIJASTIINA

Mitäs se emäntä — milloin tässä sellaiseen olisi aikaa!

EMÄNTÄ

Ja sinä sanoit, ettei ole aikaa?

MAIJASTIINA

Niinhän tuota tulin sanoneeksi, ja siihen se sitten raukes. Sanoi, ettei se ilman kokemusta käy.

EMÄNTÄ

Rakastaminenko?

MAIJASTIINA

Tarvitaan vähintäin vuoden kokemus.

EMÄNTÄ jääden katsomaan.

Sen se riivattu valehteli!

MAIJASTIINA

Suutuin minäkin jo. Vai vuoden! Ja jos se vielä olisi päästellyt, niin olisin kai jo minäkin sanonut, ettei siihen mitään vuotta tarvita. Sen verran sitä on minullakin kokemusta. — Ja sitten se lykkäsi Poropirkon — siihen tukkijokeen.

EMÄNTÄ

No, entäs toiset?

MAIJASTIINA

Niin, toisetko?

EMÄNTÄ

Niin, Olli esimerkiksi? Mitä hän sai?

MAIJASTIINA

Joku tulari, vai mikä se lie ollut! Katkismusta se joutuu tavaamaan, kuulemma.

EMÄNTÄ

Sitten se on paikallaan.

MAIJASTIINA

Onhan se. Ollilla kun se on se ijankaikkinen pää.

EMÄNTÄ nostaa ikkunasta ämpärin pihalle ja huutaa:

Vasu, vasu, vasu, vasu, vasu!

(Kuuluu vasikkojen ammuntaa ja laukkausta ikkunan luo.)

MAIJASTIINA

Olli se otti vaan ja sanoi, että voipihan sitä koettaa.

EMÄNTÄ ottaa toisen ämpärin ja nostaa sen myöskin ulos.

Vasu, vasu, vasu, vasu!

MAIJASTIINA

Sitä se vaan, kun ei pysty puhumaan oikein.

EMÄNTÄ ikkunassa.

Hidashan se on, Olli. — Vasu, vasu, vasu. (Viimeiset hyväilevällä äänellä.)

MAIJASTIINA

Mutta ei siinä kuulemma tarvitse paljon puhuakaan! Silloin tällöin vaan!

EMÄNTÄ

Sitten se on paikallaan.

MAIJASTIINA

Ja rakkauttakin kuulemma on. Oppii rakastamaan.

EMÄNTÄ tulee Ikkunasta korjaamaan jätteitä työstään.

Siitä kai ei tule mitään!

MAIJASTIINA

Niin no, minähän sen tiedän jos kukaan. Oikein hytkäytti, kun kuulin.

Ja nauroi se Ollikin.

EMÄNTÄ

Eikö sanonut mitään?

MAIJASTIINA

Vilkasihan se minuun, että mitä minä muka siihen, ja päästi sitten hevosen naurun… (Nauraa.)

EMÄNTÄ

Sen arvaa. (Nauraa.)

MAIJASTIINA

Mutta paikallaan se on sekin. Siitenpähän oppii sitäkin, jos tässä vielä joskus sitä tarvittaisiin.

EMÄNTÄ on korjannut viimeiset. Tulee Maijastiinan luo.

Niin, sitä minä olen tuuminutkin. Tuossa on kaksi kamaria teille, jos niin kuin menisitte yhteen. Puhuin siitä isänkin kanssa ja hän oli samaa mieltä.

MAIJASTIINA keskeyttää työnsä ja jää katsomaan.

Kyllähän minä, mutta se Olli — kun ei saa sanaa suustaan, toljottaa vaan. Ja eikähän se nuorelle tytölle kuulu aloittaa.

EMÄNTÄ

Kiireittä sitä kuitenkin on pitäminen. Raila juoksee ja hosuu kuin vimmattu sen asuntonsa kanssa. Jäätte pian ilman asuntoa!

MAIJASTIINA

No, eikös sitä voi sitten niinkuin ennenkin?

EMÄNTÄ

Ei voi. Nuoret ihmiset — ja kun kerran on tilaa…

MAIJASTIINA

Mutta piisaisihan se yksikin.

EMÄNTÄ

Eikä piisaa. Käiksi täytyy olla. Koko ikänne olette taloon tehneet työtä — olisihan ikuinen häpeä, jos en osaa rakennuksesta teille luovuttaisi. Ja siksi toiseksi, tämä on päätetty asia isän ja minun välillä ja koettakaa suoriutua naimisiin.

MAIJASTIINA

Mutta kun se ei kosi?

EMÄNTÄ

Kosi sinä sitten! Taikka minä sen teen!

MAIJASTIINA

Ei, ei emäntä. Se ei oikein sovi. Antakaa sen nyt ensin oppia rakkautta, kun on kerran opettajakin.

EMÄNTÄ

Mutta jos opettaja vie oppilailtaan katon?

MAIJASTIINA

— Eihän — — mitenkä hän — — mitä se emäntä nyt meinaa?

EMÄNTÄ

Tänä iltana ovat uhanneet tulia katsomaan ja vie se sen, jos ette ajoissa pidä puolianne! (Olli tulee vasemmalta.) Laitakin vaan asiat kuntoon. Minä menen panemaan vasikat läävään. (Menee vasemmasta ovesta.)

OLLI noin 30 v. tyypikäs, hidasluonteinen, matala maalalsrenki — on pannut hatun naulaan ja istuutunut puusohvalle.

MAIJASTIINA on katsellut häntä koko ajan, mutta kun Olli vilkaisee häneen, pelästyy hän yht'äkkiä ja rupeaa kiivaasti pyörittämään kauhalla pataa.

OLLI Hetken perästä.

Jokos se illallinen pian?

MAIJASTIINA

— Johan se. (Paussi.)

OLLI miettii hetken.

— — — Eikös sinun nimesi ole Maija?

MAIJASTIINA hölmistyy.

— Häh? — Mitä sinä nyt?

OLLI

— Niin vaan, kun siinä kirjassakin on Maija.

MAIJASTIINA

Missä kirjassa?

OLLI

Kah — tukkipojassa!

MAIJASTIINA

Onko siinä Maija?

OLLI

On ja aika Maija onkin!

MAIJASTIINA

Vai niin. Mitä se siinä tekee?

OLLI

Sen tularin kanssa se siinä — —

MAIJASTIINA

Ettäkö ihan — — -?

OLLI

Sen kanssa se. (Ottaa kirjan poveltaan.) Ja tulari laittaa sille kengätkin…

MAIJASTIINA keskeyttää työnsä.

Elähän nyt ihmeitäsi Ja mitä se vielä — —?

OLLI

Opettaa sille katkismusta, juottaa sille kahvia ja myötäänsähän se sen ympäriltä häärää.

MAIJASTIINA

Voi sun sentään! — Annappas kun katson. (Menee kiireesti luo ja ottaa

Ollilta kirjan.)

OLLI

Ja naimisiin ne lopulta — — —

MAIJASTIINA

Naimisiin! — — — Kuule, kuka sen sai?

OLLI

Priittahan sen sai…

MAIJASTIINA huudahtaa.

Priitta! — Hänestä ei siihen ole!

OLLI äkkiä.

Sitähän minäkin! — että, kyllä — herra nyt erehtyi.

MAIJASTIINA

Priitta! — kun on laihakin vielä!

OLLI

Sitähän minä — laihahan se…!

MAIJASTIINA

Priitta! — juuri ja juuri, että itse osaa lukea!

OLLI

Niin mitenkä hän sitten toista?

MAIJASTIINA

Ja minulle lykkää vanhan kravan ja sanoo, että kokemusta — —! Nyt minä suutun! (Menee ja pyörittää kiivaasti pataa.)

OLLI

Sitä minä tässä olen tuominnut, että muutettava se rooli on — — —

MAIJASTIINA

Sellainen rooli! — Herra saa itse pelata Pirkkonsa!

OLLI

Niin. Sanottava siitä on. Ja muutettava se rooli on.

Minä ajattelin —? — — Vai mitä sinä ajattelet?

MAIJASTIINA

Minäkö? Suuttuneena. — Minä ajattelen —? — — van mitä sinä ajattelet?

OLLI

Niin — tuota — että, kun sinun nimesi on Maija?

MAIJASTIINA

Niinhän se on.

OLLI

Ja sen Maijan nimi on Maija?

MAIJASTIINA huomaa viittauksen

— Tarkoitatko, että — —?

OLLI

Niin… Eikös se ole oikeus ja kohtuus, että Maija on Maija…?

MAIJASTIINA kainosti.

On!…

OLLI

Niin minä tässä tuumin.

MAIJASTIINA jättää padan. Äkkiä.

Mutta se herra?

OLLI

Siinä se on niksi. Kun sanoi kehno siinä esipuheessaan, ett'ei hän siedä vastaan hankottelemasta.

MAIJASTIINA äkkiä huudahtaen.

Mutta nyt minä tiedän!

OLLI

Häh?

MAIJASTIINA

Hänen on pakko, jos ei tahdo jäädä taivasalle!

OLLI

Kuinka niin?

MAIJASTIINA

Herralla ei die kattoa päänsä päällä. Tänään on viimeinen päivä, kun hän saa asua majatalossa. Ja tänään hän tulee tänne huonetta katsomaan!

OLLI

No, no?

MAIJASTIINA

Me emme anna hänelle huonetta! Meillä on kaksi kamaria, sanoi emäntä, mutta me emme anna hänelle mitään!

OLLI huomaa

Heh! Sepä sattui! Niin meillähän on — isäntä puhui sitä samaa tuolia pellolla — niin, meillähän on, mutta —

MAIJASTIINA keskeyttäen.

Me emme anna! — (Menee hämmentämään.) — Miltä sinä tykkäät, jos minusta tulee Maija?

OLLI

— Kah, kah — mitäpäs minä!

MAIJASTIINA

Minä rupean heti tutkimaan! Mitä, katkismustako se opettaa?

OLLI

Katkismusta.

MAIJASTIINA

Ja sen minä osaan, kuin isä meidän. Ja kahviako? — Sitähän sinä latkit, kuin vasikka! — Ja rakka — — - niin, kokemusta minulla myöskin on.

OLLI

— Mutta naimisiin?

MAIJASTIINA

Häh?

OLLI

Niin — Ne menevät naimisiin?

MAIJASTIINA

Menkööt! Luuletko sitten, etten minä pysty naimisiin!

OLLI

Kah, kah — — —?

MAIJASTIINA

Vaikka kymmenen kanssa, jos niikseen tulee!

OLLI

Mitäs sinä — turkkilainenhan kymmenen kanssa…?

MAIJASTIINA

No mitäs sinä sitten! — Käy puita sisään eläkä toljota, kuin ijänikuinen kanto!

OLLI

Kah, käynhän minä vähemmälläkin. (Ottaa hattunsa.)

MAIJASTIINA

Ja pane ruokakello soimaan samalla!

OLLI

Saatanhan minä panna. (Menee vasempaan.)

MAIJASTIINA

Vai en minä pystyisi naimisiin! Sepähän nähdään: (Hämmentää toisella kädellä pataa ja pitää toisella kädellään kirjaa avoinna.) Mitäs tässä nyt seisoo? Lukee. »Ottiatuota» — Jaha. (Hämmentää ja lukee.) »Minä olen ottiatuota. Minä en ole ottiatuota». — Hm — (Kohentaa tulta. Lukee.) »Maija. Se on ottiatuota, eikä ole ottiatuota. Mitähän se meinaa.» — Samaa voisin minäkin kysyä. (Hämmentää pataa.)

MAIJA tulee vasemmalta.

Ehtoota.

MAIJASTIINA

Ehtoota. — Kuule, saatko sinä tuosta selvää?

MAIJA menee luo.

Onko se rooli?

MAIJASTIINA

On. — Kun siinä seisoo »ottiatuota»?

MAIJA ottaa kirjan.

Niinhän siinä seisoo!

MAIJASTIINA hämmentäen pataa.

Mikäs se sitten on, se ottiatuota?

MAIJA

Se on Tolari.

MAIJASTIINA

Olli vai?

MAIJA

Ollipa tietenkin!

MAIJASTIINA

Mitä se sitten sanoo siinä Maijalle?

MAIJA

Se sanoo paljonkin. He ovat pariskunta ja saavat kuuliaisia lapsia!

Minä osaan koko kirjan ulkoa.

MAIJASTIINA lakkaa hämmentämästä.

Herra hyvästi siunatkoon! — Lapsia?

MAIJA

Niin. Kaksi kääröä. Niin seisoo kirjassa.

MAIJASTIINA

Ja Priitalla sellainen rooli! — Mitä lapsia Priitta voi saada, vanha ihminen!

MAIJA

Eei — mutta kirjassa — — — Mitä sinä sanoitkaan?

MAIJASTIINA

Priitta ei siihen kykene! (Alkaa hämmentää pataa.)

MAIJA

Priitta on kuin luotu siihen!

MAIJASTIINA suuttuen.

Sellaiseen rooliin! — Ettet vähän häpeä!

MAIJA

Kah — Niin sanoi johtaja.

MAIJASTIINA

Sanokoon mitä sanokoon, mutta sen saamme nähdä! — Hämmennäppäs tuota pataa, ettei pala pohjaan. (Äkkiä.) Mitä sinä läksit?

MAIJA

Sitä vaan, että joko ne ovat käyneet?

MAIJASTIINA

Kutka?

MAIJA

Kah, Raila ja herra?

MAIJASTIINA

Ettäkö huoneita katsomassa? — Eivät ole käyneet. Kas niin. (Antaa kauhan.)

MAIJA

Kyllä ne sitten pian tulevat. (Menee hämmentämään.)

MAIJASTIINA

Tulkoot vaan! — Minä pistäännyn vähäin halkovajassa neuvottelemassa

Ollin kanssa, hän on siellä puita pienimässä. — Siinä on suola jo.

MAIJA

Kuulehan, Maija! Emäntä puhui, että te saatte eri huoneet, molemmat.

Mitä sinä sillä teet?

MAIJASTIINA

Eipä tiedä, vaikka tekisinkin! (Menee ovea kohti.)

MAIJA

Johtaja on ilman asuntoa. Tähän asti on hän pykälien mukaan saanut asua meillä, mutta huomenna ajaa emäntä hänet ulos. Luovuta sinä kamarisi hänelle.

MAIJASTIINA ovella. Tiukasti.

En. Ennen kuin asioista on tullut selvä. — Pyöritä pataa! (Menee vasemmalle.)

(Ruokakello soi.)

MAIJA

Ai! Ruokakello soi, eikä vielä astioitakaan ole pöydällä! (Juoksee kaapille, ottaa lautasia, veitsiä ja haarukoita ja asettelee niitä pöydälle.)

ALATALON ISÄNTÄ tulee vasemmalta. Noin 40 v. hoikka, pitkä mies työtamineissaan. Panee hattunsa naulakkoon.

Maijako se täällä emäntänä häärää?

MAIJA

Minähän tähän satuin! Stiinalla oli vähän asiaa ulos.

ISÄNTÄ istuutuu

No, teillä on pelto kuhilaissa. Joko pian joudatte meitä auttamaan?

MAIJA

Eiköhän. Ainakin Matti ja Eero joutavat.

ISÄNTÄ

Miksei Maija?

MAIJA

En minä tiedä, kun meillä on se johtajakin vielä — — —

ISÄNTÄ

Hm. En minä siitä esivallasta välitä. Ei siitä ole enää pellolle.

Hämmentää vain toistenkin työhalun niillä ryövärijutuillaan.

MAIJA

Hulluhan se vähän on. Vangitsi tässä muutama päivä sitten erään kerjäläispojan, mutta emäntä antoi hänelle selkään! (Nauraa.)

ISÄNTÄ hetken mietittyään.

Mikäs se on se johtaja, joka teillä asuu?

MAIJA

Johtajako? Kah, johtajapa tietenkin.

ISÄNTÄ

Niin, mutta mihin hän pystyy?

MAIJA

Tiatteriin — eikös isäntä sitä tiedä?

ISÄNTÄ

Tiedän, tiedän. Mutta minä tarkoitan työtä.

MAIJA

En minä tiedä. Hän on herra!

ISÄNTÄ

Herra! — Ja ilman asuntoa! — — Eikö hän ole vielä saanut asuntoa?

MAIJA

Ei. Lupasivat tulla tänään tänne.

ISÄNTÄ

Hm. En minä tiedä sellaisille herroille antaa asuntoa.

EMÄNTÄ tulee vasemmalta.

Kas, Maija!

MAIJA

Minä rupesin täällä emännäksi, kun Stiinalla oli asiaa ulos.

EMÄNTÄ menee uunin luo ja kohentaa tulta.

Siitä Railan Väinöstäkin uhkaa tulla tyhjäntoimittaja! (Puhaltaa uuniin.)

ISÄNTÄ

Kuinka niin?

EMÄNTÄ

Kas, sen herran kanssa se juoksee pitkin kylää ja viljavainioita.

MAIJA

He katselevat maita. (Menee hämmentämään vellipataa.)

EMÄNTÄ

Mitä tehnevät! Mutta töistä ei tule mitään pelloilla — Sirpit seisahtuvat ja työväki rupeaa seuraamaan heidän esimerkkiään.

ISÄNTÄ

Taitaa olla parasta, kun sanoo sille Railan Väinölle, että hän lähettää sen herransa sinne mistä on tullutkin!

EMÄNTÄ

Mitä hänestä < tänne hilasivatkaan!

MAIJA

Kah, kun piti näytelmäseuraa saada kuntoon ja siihen tarvittiin johtaja.

ISÄNTÄ

Johtaja! — Eihän tuo edes tervehikkään, kun tulee vastaan.

MAIJA

Hän ei tunne isäntää.

ISÄNTÄ nousten

Eikä ole väliäkään!

OLLI tulee vasemmalta, sylys puita täynnä.

Herroja tulee, herroja tulee! (Viskaa puut uunin eteen.)

ISÄNTÄ

Ettäkö tulevat?

OLLI

Pihalla ovat, tarkastavat läävää, vasikoita ja kehuvat niitä niin riivatusti.

ISÄNTÄ

Annappas äiti se takki sieltä kaapista.

EMÄNTÄ

Aivanko sinä pyhätakkiin?

ISÄNTÄ

Ei ne herrat ymmärrä muuten toisia herroja! (Menee oikealle.)

EMÄNTÄ Ollille.

Missä Stiina?

OLLI

Aitassa! Survoo pyhähametta ylleen! Muuttaa toisen lakin päähänsä.

(Emäntä menee oikealle.)

MAIJA hädissään on hämmentänyt pataa kiivaasti.

Olli, hämmennäppäs tätä pataa, ettei pala pohjaan, minä juoksen Stiinaa auttamaan.

OLLI menee hämmentämään.

Käske se tänne! Sano, että nyt se asia ratkaistaan!

(Maija juoksee vasemmalle.)

OLLI polttaa jotenkin sormensa.

Äh — kun se räiskyykin ja on niin kuumaakin, kuin paholaisen kekäle!

(Hämmentää rajusti.)

(Raila ja Kallio tulevat vasemmalta. Kallio kesäpuvussa

ja keppi kädessä.)

RAILA huomaa Ollin.

No, jopa ovat, kun ovat Ollille pistäneet kauhan käteen!

OLLI nolona jättää kauhan.

Se oli — »ottiatuota», se Maija.

KALLIO jää katsomaan Ollia.

RAILA

Onko isäntä kotosalla?

OLLI

On, kamarissa.

KALLIO

Vai oli se — »ottiatuota», Maija, joka pisti kauhan käteen?

OLLI

Sehän se, siinä kiireessä. Ja eikä tuota ehtinyt edes ajatellakaan!

KALLIO

No, missä se Maija on?

OLLI

Niin — että, kumpainen Maija?

KALLIO

Onko niitä useampiakin?

OLLI

On. Meidän Maija ja majatalon Maija.

KALLIO

No, se teidän Maija?

OLLI

Se on »ottiatuota», aitassa. Kyllä se köhiä tulee.

KALLIO Railalle.

Ilmetty Tolarin tyyppi. »Ottiatuota» on jo hänellä veressä. Olisi Maija vaan yhtä hyvä.

RAILA

Minä epäilen sen Priitan onnistumista. Mutta sittenpähän nähdään!

OLLI tulee lakki kädessä hitaasti keskinäyttämölle.

Tuota — — — olisi sitä vähän — niin — kuin — asiaakin —?

KALLIO

Antaa kuulua vaan.

OLLI

— — Se on — — — että — se Maija — tuota se meidän, on — »ottiatuota» aika Maija?

KALLIO

Oo — Vai niin —?

OLLI

Se olisi kuin vakka ja kans', niinkuin herra sanoo, siihen tularin

Maijaksi?

KALLIO

Niinkö? No, sitten pitää hänen näytellä sitä!

OLLI

Mutta kun se on Pirkko nyt?

RAILA

Johtaja antoi hänelle Poropirkon kokeiltavaksi ja minä luulen, että se on aivan paikallaan.

OLLI

Ijankaikkinen vanha rapa!

/RAILA

Hidashan se Stiina on Maijaksi, jos on Pirkoksikin — ei hän pysty

Tolaria selkään antamaan.

OLLI

Sekö? — Tyynessä vedessä ne kalat kutee!

'''RAILA

Ei pidä paikkaansa tässä.

OLLI

Pitää. Suomalainen sananlasku ei koskaan valehtele.

RAILA

Taidat puhua kokemuksesta? (Nauraa.)

OLLI

Kokemusta tai ei. Mutta kun sanon lyö, niin kyllä se tyttö vaan lyö.

(Molemmat nauravat.)

ISÄNTÄ JA EMÄNTÄ Tulevat oikealta vähän pukeutuneina.

RAILA

Siinäpä talon väki onkin. Ehtoota!

MOLEMMAT.

Ehtoota!

RAILA

Me tulimme nyt, niinkuin puhe oli, katsomaan niiltä huoneita…?

KALLIO menee isäntäväkeä kohti, kuin tervehtimään.

RAILA esittää.

Johtaja Kallio ja talon isäntä ja emäntä.

(Tervehtivät kädestä.)

KALLIO

Niin. Olimme iltakävelyllä ja päätimme pistäytyä sisään toivottamaan onnea hyvän vuoden johdosta.

EMÄNTÄ

Kiitoksia vaan.

ISÄNTÄ

Kiitoksia, kiitoksia. — Paneppas, äiti kahvi tulelle…

KALLIO

Komeina rehoittaa maat ja minkälaiset maat? Silmänkanto-pellot! Oikein tekee hyvää niitä katsellessa.

ISÄNTÄ

Vieraat ovat hyvät ja istuutuvat.

KALLIO

Kiitos.

RAILA Kalliolle.

Hyvä alku! (Istuutuvat.)

ISÄNTÄ

Jaa — että johtaja tykkää on komeat maat —?

KALLIO

On. Kerrassaan komeat. Kiersimme ympäri kirkonkylää.

ISÄNTÄ

Kävittekö korven puolella?

RAILA

Emme aivan siellä asti — mutta olen puhunut kyllä johtajalle…

ISÄNTÄ

Siellä ne maat ovat. Tässä ovat vaan kotipellot.

KALLIO

Todellakin! Täyttyy sanoa, että jos muualla maailmassa jotain unohdetaan, niin täällä se monin kerroin korvataan. Tarkoitan työtä.

ISÄNTÄ

Niin. Eihän sitä tyhjillä tappuroilla maailman läpi päästä.

KALLIO

Eipä ei — — —

ISÄNTÄ

No, johtaja on täällä tiatteria opettamassa?

KALLIO

Olen. Eilen aloitimme.

RAILA

Ja alulla ollaan — olisi vaan saatava asunto johtajalle.

ISÄNTÄ

Tosiaankin. Herrahan on ilman asuntoa?

KALLIO

Niin, ikävä kyllä… (Naurahtaa.)

ISÄNTÄ

Juu — — onhan se ikävää. Hm…

RAILA

Ajattelimme, kun teillä on pari huonetta joutavana, jos luovuttaisitte toisen niistä johtajalle?

ISÄNTÄ

Hm… onhan niitä huoneita. — Mitä sinä sanot, äiti?

EMÄNTÄ joka on järjestänyt pannun tulelle.

Mitäpä minä. Sinähän sen talon isäntänä tiedät.

KALLIO

Niin — Kyllä minä koetan olla mahdollisimman vähän vastuksina teille.

ISÄNTÄ

Hm… Voimmehan käydä katsomassa! (Nousee.)

RAILA

Pistäydytään katsomassa — jos johtaja niistä pitää…

KALLIO nousten.

Siinä suhteessa minä en ole vaativainen. (Menevät oikealle.)

EMÄNTÄ Ollille.

Juokse ulos ja käske Stiina sisälle. (Menee oikealle.)

OLLI On seisonut syrjässä koko ajan. Tajuaa asian.

— — Ottiatuota! (Aikoo ulos.)

MAIJASTIINA Tulee samalla vasemmalta — pyntättynä.

OLLI

Siinäpä sinä! Kuule, nyt ne vievät!

MAIJASTIINA

Minkä niin?

OLLI

Kah, kamarin, että jytisee!

MAIJASTIINA

No, puhuitko sinä niin kuin käskin?

OLLI

Puhuin ja johtaja sanoi, että sinun pitää saada se — —

MAIJASTIINA

No, anna sitten Viedä!

OLLI

Mutta Raila pakana sotki koko hyvät humalat!

MAIJASTIINA pelästyen.

Miten? Puhu!

OLLI

Sanoi, ettei sinusta muka ole.

MAIJASTIINA huudahtaen.

Minusta?

OLLI

Olet muka hidas ja mitä kaikkea!

MAIJASTIINA kävelee harmissaan.

Se maitovarsa!

OLLI

Etkä muka pysty minua antamaan selkään — — —

MAIJASTIINA äkkiä seisattuu.

Etten minä sinua pysty antamaan selkään?

OLLI vähän väistyen.

Sitähän minä sanoin, mutta siihen se vaan raukes.

MAIJASTIINA

No, etkö sinä voinut sanoa, että saat harva se päivä selkääsi?

OLLI väistyen yhä.

Kyllähän minä koetin.

MAIJASTIINA matkien.

Koetit! — (Kävelee.) Ja nyt ne ottavat kamarin ja sitten se on selvä.

OLLI

Selvähän se.

MAIJASTIINA

Ja emäntäkin lupaa ja sitten syö sanansa!

OLLI

Mikä niitä herroja jaksaa vastustaa!

MAIJASTIINA

Mutta olihan isäntä miehinen mies luvannut kamarit sinullekin!

OLLI

Lupasihan se. Mutta kun kehui maat ja mantereet, niin siihen toppas.

Oikein tulin minäkin liikutetuksi.

MAIJASTIINA seisten kädet lanteilla topakkana.

No, olette te! Tallukoita koko miehet! Sillä tavalla voivat tehdä kanssamme mitä haluavat.

OLLI

Voivathan ne…

MAIJASTIINA

Mutta se on stop nyt! (Lähtee kävelemään.)

OLLI hölmistyy.

— Häh?

MAIJASTIINA kääntyy ja polkee jalkaansa.

Stop että jytisee!

OLLI

Mitä tarkoitat?

MAIJASTIINA pui nyrkkiä Ollille.

Sanasta miestä ja sarvesta härkää! — (Lähtee kävelemään.) — — Vai hidas! Kylää minä näytän, mitä tyvenessä uipi, jahka se tulee!

OLLI tulee rohkeammaksi.

Sietää hän saada vähän saparoilleen, kun sotkee asiat!

MAIJASTIINA seisattuu Ollin eteen.

Ja sinun myöskin — omaasi et pysty puolustamaan!

OLLI

Kyllähän minä — — (väistyy.)

MAIJASTIINA

Tillittämään, kun herrat puhuu! Nahjus! (Menee kävelemään.)

OLLI harmistuneena.

Sehän se Rai — — —

MAIJASTIINA

Saapas, koko mies!

OLLI suuttuu.

Elä jumalista, Maija!

MAIJASTIINA asettuu eteen.

Panetko sinä vastaan, mitä?

OLLI

— — — »Ottiatuota»?…

MAIJASTIINA ottaa tukasta.

Tuossa sinulle »ottiatuota»!

OLLI suuttuneena.

Maija — »Ottiatuota»!!

MAIJASTIINA lyö molemmille korville.

Siinä, siinä! — Kaikki tässä, »ottiatuota»!!

RAILA. KALLIO. ISÄNTÄ. EMÄNTÄ. Ovat tulleet edellisen aikana oikealta.

RAILA

Siinäpä saa mies oikein tukevasti! (Nauraa.)

KALLIO

Saa, kuin Maijan kädestä tukkijoella.

ISÄNTÄ

No, joko sinua taas löylytetään?

EMÄNTÄ tulee luo.

Mistä sinä mies parka taas saat selkääsi?

OLLI raivostuneena häpeästä ja harmista nostaa nyrkkinsä uhkaukseen,

Maijalle.

»Ottiatuota»!

MAIJASTIINA

Tahdotko viedä! (Käy uhkaavasti kohti.)

ISÄNTÄ Emännälle.

Elä, elä päästä niitä yhteen!

EMÄNTÄ asettuu väliin.

Seis, Malja! — Mistä te taas riitelette?

MAIJASTIINA kääntyy selin.

Ei mistään.

OLLI

— — Kun se oli, tuota — — —

MAIJASTIINA kääntyy ja karjasee.

— Häh! — Kahden asia ja kolmannelle korvapuusti!

Kaikki jäävät katsomaan.

RAILA purskahtaa nauramaan.

Hyvä, hyvä!

KALLIO nauraa.

Siinäpä vasta Maija!

ISÄNTÄ

Se on se meidän Maija.

EMÄNTÄ

Rauhoitu nyt Maija. Huomaa, että täällä on vieraitakin.

MAIJASTIINA

Olkoon! — Asia on meidän kahden.

ISÄNTÄ

On parasta, ettemme sotkeudu heidän riitoihinsa. Maija ei siedä lakia poljettavan.

MAIJASTIINA

Ei siedäkkään, kuten te — ja moni muu! (Katsoo emäntään.)

EMÄNTÄ

Mitä sinä nyt — —?

OLLI kopeloi tukkaansa.

»Ottiatuota» kun kaikki hiukset 'lähtevät.

KALLIO tulee luo ja taputtaa Maijastiinaa olalle. Hymyillen.

En ole pitkään aikaan nähnyt noin rivakkaa Maijaa.

MAIJASTIINA

— — — Elkää taputtako.

KALLIO nauraen.

Aijotko minuakin panna saparoille?

Raila nauraa myös.

MAIJASTIINA

— Ei sitä tiedä. Minä en siedä makeiltavan. Täällä maalla ollaan suoria, kuin honka, eikä luikerrella — (Näyttää sormellaan.) Noin ikään. Te olette kyllä herra ja viisas opettaja, mutta tarvitaan sitä muutakin kuin tiatteria ja kokemusta rakkauvessa.

EMÄNTÄ

No, no, Maija…

MAIJASTIINA

Jaa, jaa, emäntä. Te olette opettanut ja kasvattanut minua biplian ja esikuvien kautta ja minä olen se miksi olette minut tehnyt. Niin oli isänikin ja niinpä oli äitini. Kaikki olemme olleet yhtä perhettä ja onnellisia olemme olleet.

EMÄNTÄ

Mutta, mikä Sinulla on, Maija?

MAIJASTIINA

Minä sanon vaan, mikä on totta.

ISÄNTÄ

Mistäs tässä oikeastaan on kysymys, Olli?

OLLI

— Niin — tuota — kun — Maija sanoi — —

MAIJASTIINA

Mitä minä sanoin? Pistätkö sinä syyn minun niskoilleni?

OLLI

E ei — tuota — Kun te isäntä — — —

MAIJASTIINA keskeyttää.

Ette ole mikään isäntä!

ISÄNTÄ hölmistyneenä.

— Häh —?

OLLI

Niin. Palvelluthan sitä minäkin olen aina kehdosta asti ja ollaanhan siitä työtä tehty ja — tuota — mutta —

MAIJASTIINA

Mutta kun herrat tulee, silloin se on stop

Kallio menee Railan kanssa puhelemaan jostakin asiasta.

EMÄNTÄ

— Mikä stop? Selvitä Stiina?

MAIJASTIINA

Piika on piika vaikka Olisi kuinka perheen jäsen!

OLLI ymmärtää asian.

Ja renki on renki, vaikka olisi kuinka — — »ottiatuota» — —

ISÄNTÄ vähän suuttuneena.

Teistä ei saa selvää pirukaan!

MAIJASTIINA

Ei siihen pirua tarvita, herrakin piisaa!

RAILA tulee isännän luo.

Antakaa olla! Aikansa riitelevät niin selviävät! — No — se on sitten selvä, se asia? Te luovutatte sen toisen kamarin johtajalle?

ISÄNTÄ

Niin — eihän siinä minulla mitään ole sanomista — jos luulette itse, että se on sopiva?

KALLIO

Kyllä minä olen tyytyväinen siihen.

RAILA

No, niin, asia on siis selvä. Me käymme nyt kapsäkit majatalosta ja johtaja muuttaa sisään.

ISÄNTÄ

Niin, niin — — vai mitä sinä sanot, äiti?

EMÄNTÄ

Mitäpä minä. Sinähän olet pää talossa ja tiedät mitä teet.

RAILA Kalliolle nauraen.

Siinä sen nyt kuulette. Isäntä se laarit lukkoon lyö. No, hyvästi nyt siten!

KALLIO

Niin. Hyvästi, taikka paremmin näkemiin! (Menevät vasemmalle.)

ISÄNTÄ

Hyvästi, hyvästi! (Kääntyy vaimonsa puoleen.) — Vai mitä sinä sanot, äiti?

EMÄNTÄ

Mitäpä minä. Sinähän se olet pää. (Menee hellan luo.)

ISÄNTÄ

Eihän sitä viitsinyt oikein kieltääkään.

EMÄNTÄ

Eihän sitä ilennyt — Kas, kun kahvi unohtui tarjoamatta.

OLLI

Ei. Lähden tästä jonnekkin kävelemään.

(Aikoo ulos, mutta Maijastiina, joka on kiukkuisena kuunnellut edellisten keskustelua, ei jaksa enää hillitä itseänsä, vaan huutaa koomillisen kiukkuisella äänellä katsoen isäntää päin naamaa. Päääää! Kaikki hölmistyvät ja jäävät katsomaan.)

MAIJASTIINA samoin, ensin katsoen isäntää ja sitten emäntää.

Päää! — Päää!

EMÄNTÄ kauhulla.

Mitä sinä Stiina?

MAIJASTIINA samoin kaikille kolmelle.

Pää! Pää! Pää!

ISÄNTÄ

— Mitä sinä määit kuin pässi?

MAIJASTIINA

Itse olette pässi!

EMÄNTÄ

— Hyvä isä, — Stiina!?

MAIJASTIINA

Siinä toinen pässi!

OLLI

Mutta Stiina — — —?

MAIJASTIINA

Siinä kolmas päissä! Kolme sarvipässiä! Onko tämä laitaa! Varakkaan

Alatalon väki on saanut sarvet päähänsä ja herrat keritsevät villoja.

EMÄNTÄ

Stiina! Nyt minä suutun!

MAIJASTIINA

Suuttukaa vaan!

ISÄNTÄ

Muista paikkas raamatussa, jossa sanotaan: »kunnioita isäntäväkeäsi».

MAIJASTIINA

Enkö ole sitä tehnyt? Mutta minulla ei ole enää isäntäväkeä! Tahdon kahdenkymmenen vuoden palkkani ja lähden tieheni!

EMÄNTÄ putoaa tuolille.

Herra siunaa!

ISÄNTÄ aivan ällistyneenä.

Mitä — sinä — sa — —?

MAIJASTIINA

Menen kaupunkiin ja rupean herroille piijaksi. Ne ne tässä kuitenkin rikeeraa ennemmin taikka myöhemmin!

EMÄNTÄ

Stiina — — Miten on järkesi laita?

MAIJASTIINA

Hyvin. Mutta miten on lupauksen laita?

EMÄNTÄ

Minkä lupauksen?

MAIJASTIINA

Unohdettu luonnollisesti! Kenelle luvattiin kamarit? Kenen piti mennä naimisiin?

EMÄNTÄ

Voi, Stiina kulta, kun — — —

MAIJASTIINA

— Kun herrat — niin — — ja minä olen vaan piika…

OLLI havahtuu.

— Jaa. Mitä sanoo isäntä?

ISÄNTÄ

— Että mitä?

OLLI

— Siitä asiasta, josta puhuttiin pellolla, niistä kamareista?

ISÄNTÄ

Kah, kah, kun nuo — — —

MAIJASTIINA

Ja te olette isäntä ja pää!

OLLI

Sanasta miestä ja sarvesta härkää! Minä vaadin myöskin palkkani ja seuraan sinua Maija.

MAIJASTIINA

— Oh! (Vaipuu Ollin syliin.)

ISÄNTÄ suuttuu.

Tästäpä vasta soppa syntyy!

EMÄNTÄ

Johan minä sanoin, että vie se sen kuin viekin!

ISÄNTÄ huomaa pyhätakkinsa.

Ja vielä pyhätakissa? (Riisuu sen ja viskaa maahan.) Ja sen seitsemän seppää!

EMÄNTÄ

Elä hyvä mies takkiasi! (Ottaa takin ylös.)

ISÄNTÄ

Sanoinhan minä, että »ties mikä lie»!

EMÄNTÄ

Puhui kuin synti!

ISÄNTÄ

Ja pani pääni sekaisin kuin Haminan kaupungin.

EMÄNTÄ

Ja nyt Olli ja Stiina ikänsä talossa palvelleet lähtevät maailmalle…

ISÄNTÄ

Ei askeltakaan! Yhteen molemmat ja vihille — ei niitä kamareita vielä luvattu — arveltiin vasta.

EMÄNTÄ

Niin todellakin, ei niitä vielä luvattu — katseltiin vasta.

ISÄNTÄ

Sen seitsemän, kun touhusivat, ja touhusivat, ettei kerennyt edes ajatellakaan. — Ensi pyhänä kuulutuksiin molemmat ja sitten häät! Ja ne pitää olemankin eri häät!

EMÄNTÄ

No, oletteko nyt tyytyväisiä, lapset?

MAIJASTIINA nöyrästi.

— Mitäs se emäntä.

OLLI

Kah, tietystihän me — — —?

MAIJASTIINA

Antaako emäntä anteeksi?

EMÄNTÄ

Totta — tietysti — (Halaa Stiinaa.)

OLLI nöyrästi isännälle.

Niin — tuota — minäkin tässä taisin sanoa jotain — niin, että — — —?

ISÄNTÄ

— Mitäs se Olli nyit! (Taputtaa olalle.) Kaikki on hyvin.

(Kallio ja Majatalon Maija tulevat edellisen aikana. Kalliolla pieni käsilaukku ja paltto käsivarrella ja Maijalla suuri kapsäkki.)

KALLIO huomaa sovinnon.

Ooo! Täällä on rauha ja rakkaus ylimmillään! Onnittelen, onnittelen! — (Maijalle.) Jätä siihen vaan, kyllä minä sen siitä saan. Niin. Näin me nyt tulemme.

EMÄNTÄ menee isännän luo ja rykäisee siinä merkitsevästi.

ISÄNTÄ katsoo häneen ja rykäisee myöskin.

Niin. — Niinpä näkyy. — (Rykäisee.) Mutta siinä äskeisessä taisi tulla pieni erehdys — tuota — — —

EMÄNTÄ

Me täällä maalla emme kerkiä kaikkia järjestää silmänräpäyksessä, niin kuin te siellä kaupungissa. Asia on näet niin, että kamarit oli jo luvattu näille nuorille, vaikk'ei sitä siinä hytäkässä muistettu sanoa. He ovat nyt kihloissa ja pian ovat he sitten naimisissa. (Nuorelle parille.) Jos sitten menemme katsomaan niitä kamareita. (Menee oikealle päin.)

ISÄNTÄ

Juu! (Nuorelle parille.) Jos sitten menemme! (Seuraa emäntää.)

OLLI

— »Ottiatuota» — (Menee perästä.)

MAIJASTIINA Kalliolle.

Niin, meidän ne kamarit on. Ja kuten herra on nähnyt, niin pystyn minä Maijaakin pelaamaan, eikä vaan ijankaikkisia vanhoja piikoja! (Menee oikealle.)

KALLIO on ällistyneenä katsellut heidän jälkeensä. Tajuaa asian ja putoaa istumaan.

MAIJA säälien.

Herra parka!

KALLIO hypähtää ylös.

Tekevätkö nämä ihmiset minusta pilkkaa, vai mitä he meinaavat? Minähän ne oikeastaan minua pitävät! — (Kävelee suuttuneena.) Ei, tästä täytyy tulla loppu! Sen täytyy piisata jo! Hullu, kun lähetän sen Railankin pois — Olisin edes hänelle saanut kiukkuni viskata! (Huomaa Maijan.) Mitä sinä tuijotat siinä?

MAIJA

Nyt on herra ilman asuntoa.

KALLIO huutaa.

Minä tiedän sen! (Kävelee.) Kaikenlaisten kanssa sitä pitää joutuakin tekemisiin! — Ne suoraan halveksivat minua!? Pitävät itseänsä sen piimänsä voimalla herra ties minä! — — Ja minä heille puhun, pidän esitelmiä, innostan ja toivon hyviä viljavuosia. — (Lähtee kävelemään.) Katovuoden heille rukoillen!

MAIJA

Vienkö minä tämän kapsäkin takaisiin majataloon?

KALLIO ei jaksa hillitä itseään.

— Vie se helv—tiin! — (Selvittäen.) Mitenkä minä majataloon voin mennä takaisin, kun tulin emännällesi sanoneeksi sellaista, jota en kaikille sano. — Pellolle, taivasalle sen saat viedä! (Kävelee.)

Oikealta kuuluu laulu.

Sävel: (Jo joutui armas aika.)

Jo kirkas päivä koittaa, yö pitkä mennyt on. Ja herran armo koittaa ain' asti lepohon. Ajalla maan ja vaivan — — — — — — — — —

KALLIO on pysähtynyt ja kuunnellut kolme säettä.

— — Mitä, mitä ne laulavat siellä?

MAIJA viattomasti.

Jo kirkas päivä koittaa…

KALLIO kiukuissaan.

— Mikä kirkas nyt koittaa, musta yö! (Kävelee edestakaisin.)

(Laulu on hiljennyt, kuuluu hyminää.)

MAIJA

Täällä maalla on tapana, jos omasta väestä joku kihlautuu, tai joku muu tapaus sattuu perheessä, jolla on merkitystä, kokoontua suureen saliin ja laulaa joku kaunis laulu.

KALLIO

Eikö niitä saleja sitten muulloin käytetäkkään?

MAIJA

Ei. Ainoastaan erikoistapauksissa.

KALLIO

Kaunis tapa! Mutta saisivat he liittää vierasvaraisuudenkin tapoihinsa — se on myöskin kaunis tapa!

MAIJA

Kyllä tiedämme, mutta viime aikoina on tapahtunut sellaista, ettemme tiedä, ketä uskoa ja ketä ei. On sanantapa: »Jos annat paitasi, niin elä ole varma, etteivät he tahdo nahkaasikin.»

KALLIO on hämmästyneenä katsellut tyttöä.

— — Kuka sinä olet, tyttö?

MAIJA

— Minä olen vain Maija.

KALLIO

Niin, niin. — Viimevuotiset tapaukset ovat todellakin järkyttäneet ihmisten luottamusta.

MAIJA

Ennen aina koristettiin suuri sali vieraita varten. Sytytettiin kattokruunu palamaan ja kutsuttiin vieras sisälle. — Vieraita varten ne suuret salit ovat. Ei oma väki niissä asu.

KALLIO istuutuu.

Niinkö?

MAIJA

Oma väki asuu tuvissa, sivuhuoneissa ja luhdeissa. — Näittekö niitä kahta suurta sänkyä salissa?

KALLIO

Joiden päällä oli suuret komeat ryijyt — näin?

MAIJA

Ne ovat talon vierassänkyjä.

KALLIO

Vai niin. Niin no — voinhan minä mennä pellollekin yöksi. — Kiitos neuvoistasi, tyttö ja — — (Istuutuu raskaasti pää käsiensä varaan.)

Vaitiolo.

MAIJA tulee luo.

— Itkettekö, herra?

KALLIO

En. — Minä suren.

MAIJA

Mitä, herra?

KALLIO

Sitä, mitä teille on tehty. Ryöstetty jotain sellaista, jota on vaikea saada takaisin.

MAIJA

No, ei sentään. Minä uskon, esitä aikaa voittaen kaikki vielä tulee entiselleen. Teillä pitää olla vaan kärsivällisyyttä meidän kanssamme.

KALLIO menee tytön luo ja puristaa hänen kättään

Kiitos, tyttö. (Aikoo kääntyä, mutta kääntyy takaisin.) Kuule, kuka sinä olet? — (Muistaa.) — Niin, niin. Maijahan sinä olet. (Katsoo silmiin ja silittää hänen päätään.) Yksi Suomen omista Maijoista. — Katsos, Maija, minulla on kärsivällisyyttä. (Ottaa laukun ja palttoon, jotka oli jättänyt penkille.) Minä lähden nyt…

MAIJA

Minne herra aikoo lähteä?

KALLIO väsyneesti.

En tiedä… jonnekkin!

MAIJA

— Jos herra tulisi minun luhtiini toistaiseksi nukkumaan?

KALLIO hämmästyy niin, ettei usko korviaan.

Mitä sinä sanot —?

MAIJA

Minun luhtiini, niin. Pääsette minun sänkyyni, se on kyllä puhdas ja siisti.

KALLIO

— Tarkoitatko sinä, että — — —?

MAIJA

— Kah, tarkoitan, tietysti. — Eikö herra ymmärrä?

KALLIO

— Ymmärrä? En, en ymmärrä…?

MAIJA

Sepä nyt merkillistä. (Jankkaa.) Luhtiin, luhtiin — sänkyyn — minun sänkyyni?

KALLIO suuttuu.

— Minä en tule sinun sänkyysi! (Viskaa kaikki käsistään pöydälle ja lähtee kiivaasti kävelemään.)

MAIJA viattoman hämmästyneenä.

Mitä se herua nyt?

KALLIO hetken perästä seisahtuu tytön eteen.

Kuinka sinä voit minulle sellaista edes ehdottaakaan? Etkö sinä ymmärrä, että se toukkaa minun siveellistä — — (Kääntyy pois.) Ja niin kaunis tyttö vielä — uh — (Kävelee. — — — Hetken perästä.) Mene tiehes, tiehes!

MAIJA

— Olenko minä tehnyt jotain pahaa?

KALLIO

Ja sellaista sinä vielä kysyt? (Menee kiivaasti luo.) — Sinä olet — — — (Ei voi sanoa mitään. Hengittää vaikeasti ja kävelee.) — — Etkö sinä nyt ymmärrä, etten minä voi tulla sinun luhtiisi maata?

MAIJA

Kuinka niin? Kun tulette vaan!

KALLIO huomaa jotakin.

— Ai, siellä on kaksi sänkyä. Niinkö?

MAIJA

Ei. Kyllä siellä on vaan yksi sänky, muita se on hyvin leveä, niin että kyillä te mahdutte siihen.

KALLIO suuttuu.

— Sinä, sinä — ooh, kuinka siveetöntä! Minä sinut tyttö annan kasvatuslaitokseen — minä — valkonauhan — — — hulluksi tässä tulee!

MAIJA

Miksi minä sinne? Onko se joku tiatterin oppikoulu?

KALLIO vaipuu penkille.

— Tiatterin oppikoulu! (Hypähtää hänen luokseen.) Oletko sinä noin tyhmä, vai teetkö sinä pilkkaa minusta? Entäpä, jos minä tulenkin sinun luhtiisi? Ja sitten saat pitkän nenän — — (On hyvin kysyvän näköinen.) Sinä — sinä — — — Ymmärrätkö sinä ollenkaan minua, tyttö?

MAIJA viattomana.

Tervetuloa vaan!

KALLIO koomillisen raivostuneena.

Ja sitten saat pitkän nenän! Sinä, sinä — ymmärrätkö sinä ollenkaan mitä minä puhun?

MAIJA hädissään.

Ymmärrän.

KALLIO

Herra Jumalia, kuinka paatunut!

MAIJA melkein itkien.

Miksi herra on minulle vihainen? Mitä minä olen tehnyt?

KALLIO

Sinä olet pirstonut minun ajatuksistani kaikki, mikä on ollut sinusta kaunista, puhdasta ja siveellistä. Sinä olet täyttänyt sydämmeni surulla ja sinä olet saanut minut epäilemään itse puhtauttakin. Tiedätkö sinä, miksi sitä maailmassa sanotaan, sitä sellaista tilannetta, johon sinä minua ehdotat?

MAIJA

Nukkumiseksi.

KALLIO huutaa.

Hävytön!

MAIJA

Miksi herra huutaa? Minä en ymmärrä enää mitään! Minä tarjoan herralle yösijaa ja herra vaan suuttuu. — Mitä herra luulee minun tarkoittavan sillä, että tarjoan oman vuoteeni herran käytettäväksi.

KALLIO vihaisesti.

— Mitäkö luulen? (Hämmentyy.) — — — Ettäkö — mitä luulen? — (Selvittää.) — Minä luulen, että — että, minä en enää itsekkään tiedä, mitä minä luulen! (Kävelee harmissaan.)

MAIJA

Herralla on ollut niin paljon vastoinkäymisiä, että herra on kohta sairas. Te puhuttekin jo aivan sekaisasti.

KALLIO

Luonnollisesti! Vähemmästäkin jo sairastuu! Vai luuletko sinä kenenkään hermojen kestävän tällaista ijankaikkisesti.

MAIJA

Sitten on parasta, että herra tulee levolle — nukkuminen virkistää.

KALLIO terävästi.

No, niin. Minä tulen. Mutta jos sinä — — —? (Katsoo silmiin tyttöä ja vaikenee. Tempaa sitten suuttuneena tavaransa ja huutaa koomillisen kiukkuisena.) No, tule sitten!!! (Menee vasemmalle.)

MAIJA tempaa kapsäkin ja retuuttaa sitä perästä.

Väliverho.

KOLMAS NÄYTÖS.

Näyttämö: Suuren talon takapihamaa. Perällä suuri ruispelto. (Pienemmillä näyttämöillä sen voi ajatella vasemmalle ja perälle vaan metsää tai niittyä.) Oikealla perällä »vilja-aitta», lännempänä »luhti». Vasemmalla »aitan-seinämä», jossa pari ovea. Vieressä kyntö- ja äestyskoneita. Luhdin luona kumollaan puuastioita ja penkki.

Ruispellon vieressä aita.

Tyyni elokuun ilta. Silloin tällöin karjankellojen kajahdusta ja ruisrääkän ääntä. Hämärä. Taivaalla punainen punerrus.

KARKULAINEN Tulee oikealta risaisissa vaatteissa ja pussi selässä, istuutuu luhdin luo penkille ja ottaa voileivän pussistaan, alkaen syödä.

Kyllä se on sentään suurta, kun on hyvä omatunto — silloin ei epäile mitään. Näiden rehellisten ihmisten keskuudessa minustakin alkaa tulla rehellinen. — Minä jo kerjään. Vaikka rehellinenhän minä olen ollut aina. Silloinkin kun olin herra ja johdin hallitusta, vaikka se menikin sitten päin honkia. Enkä minä ymmärrä, kuinka minä olen tullutkin niin riivatun rohkeaksi. Kuolemantuomio ja elinkautinen vankeus niskassa ja minä melkein pyydän yösijaa taloissa. Toivottavasti minä sentään pysyn aisoissa; sillä ei sitä tiedä liikaa luottaa ihmisten rehellisyyteen. Kun vaan saisi tämän jalkapatikka-matkan onnelliseen loppuun ja löytäisi itsensä Ruotsista, niin vähät muusta. Sitten sitä taas voi hypätä jaloilleen, ottaa ohjat käsiinsä ja huutaa alas, mikä ei miellytä. Ihanat unelmat! Ja tuhatta kilometriä on taivallettavana! Mitenkäs se sanookaan runoilija: »Käyn päivällä viitassa virttyneessä. Käyn juhlapukuun kun yö on eessä». Niin — kun lasken pääni viljalaarin pehmoiselle patjalle, niin voiko muuta kuvitellakaan, kuin hyvinvointia. Siellä ei kukaan minua häiritse yöllä paitsi mahdollisesti tavallinen varas ja hänen kanssansa minä kyllä voin tavata seitsemättä käskyä. Ja päivisin minä kerjään ja jatkan matkaani. — Käyn päivällä viitassa virttyneessä. Käyn juhlapukuun kun yö on eessä. (On lopettanut syöntinsä. Menee vilja-aittaan.)

MAJATALON EMÄNTÄ ja MAJATALON ISÄNTÄ tulevat oikealta, katsellen ruispeltoa.

ISÄNTÄ

Mitä luulet äiti — ilmassa on jotakin?

EMÄNTÄ

Petolliseltahan se näyttää.

ISÄNTÄ

Kun ei tuota peltoa ehtinyt ylös ottaa!

EMÄNTÄ

— Mitä tässä muutakaan on ehtinyt!

ISÄNTÄ lohduttaen.

No, no. Nythän siitä pahasta on päästy. Huomenna leikkaamme. Esivalta ja Eero voivat mennä Alataloon elonkorjuuseen, me toiset revimme tämän. Kun se kerran tuo Luoja on antanut niin paljon ylös, niin antaa se vielä tämänkin.

EMÄNTÄ

Jos ei sille pistä piru mieleen!

ISÄNTÄ

No, no äiti… Muista, että olemme kokonaan hänen vallassaan ja että herra ottaa ja herra antaa — —

EMÄNTÄ

— Muitta mitä sanot, jos hän antaa sen komelianttarin meille takaisin!

ISÄNTÄ

— Johtajanko?

EMÄNTÄ

Johtajanpa tietenkin. Kysyin äsken Alatalosta, antoivatko herralle asuntoa ja sieltä vastattiin, että ei!

ISÄNTÄ

Sitten pistän minä mustan puihin ja lähden maatalolle takaisin. Hänen kanssansa minä en tule toimeen.

EMÄNTÄ

Sinä pysyt täällä. Kyllä minä hänestä selviän. Olen varustautunut jo.

ISÄNTÄ

Sitä epäilen. Tämä ei ole kauppa-gulassi, eikä kerjäläinenkään.

EMÄNTÄ

Vaikka hän olisi itse paholainen, niin selviän! — Minä en rupea herroja palvelemaan. Olen riippumaton nainen, vaikka olenkin maalais-emäntä! Onko tämä laitaa: »Piimää, emäntä — Juustoa, emäntä — Kirnumaitoa, kuulkaas. — Kokomaitoa, pyydän», ja senkin seitsemän lajia, — niin, ett'ei enää muutta saa, kuin yksi ihminen olla häntä passaamassa! — Ei! Pellolle, Malja! Ei tässä ole aikaa jonnin joutaviin. Ja herua jos pistää nenänsä minun talooni, niin teen siitä plinin!

ISÄNTÄ

No, no, no, no — äiti…

EMÄNTÄ

Ja sinulla on velvollisuuksia vaimoasi kohtaan. Aamusta iltaan raadan, ja sinä vaan siellä miestesi kanssa. Minun luonani on sinun paikkasi! Kalpaan minäkin muuta, kuin ainaista raatamista!

ISÄNTÄ

No, no — minä jään. Minä jään.

EMÄNTÄ

Ja siihen on vielä Maija. Alitalossa on Stiina ja Olli otettu perheeseen, ensi pyhänä kuulutetaan. Meillä on myöskin velvollisuuksia kasvatuslastamme kohtaan.

ISÄNTÄ

Mutta eihän hänellä ole sulhastakaan, jos ei tuota esivaltaa siksi lasketa.

EMÄNTÄ

— Mattiako? — Tavoitteleeko se sitten Maijaa?

ISÄNTÄ

Kah, sitähän se. Puhui siitä vielä minullekin — että mitä minä muka siihen.

EMÄNTÄ

Ja sinä tietysti vaan kuuntelit?

ISÄNTÄ

Kah, mitäpä minä muutakaan osasin — kun se vetosi vielä virkaansakin.

Taitaisihan se pystyä eukkonsa elättämään.

EMÄNTÄ

Ei kysymykseenkään! — Koko kylä jo nauraa hänelle ja hänen hommilleen. Pitäköön virkansa ja menköön matkaansa. Täällä ei tarvita vetelehtijöitä!

ISÄNTÄ

Niin no, sitähän minäkin siinä ajattelin — että antaa sen nyt touhuta.

Maijalle se lupasi asiasta puhua.

EMÄNTÄ

Ja minä kun tapaan Matin, niin annan minä hänelle ympäri korvia, mutta en Maijaani. Minä se Maijalle miehen hankin ja minä se myötäjäisetkin annan. Korven talon saa hän, mutta sulhasella pitää myöskin olla jotain.

ISÄNTÄ

Niin, onhan tuota mistä antaa. Se korven kolkkakin on jäänyt huonolle hoidolle työvoimanvähyyden takia… No no, kun hyvä vävy tulee —

EMÄNTÄ

Ja se tulee! Mutta sinun on pysyteltävä enemmän kotosalla että minä pääsen liikkumaan. Työt voit järjestää miestesi kesken. Korvella on vanhoja talollisia ja sieltä se vävy tulee. Vai Matti! Ottakoon sen karkulaisen kiinni, jota kirkossa kuuluutettiin ja näyttäköön mikä mies hän on!

ISÄNTÄ

Siinä olisi Matilla kova pähkinä purtavana.

EMÄNTÄ

Ja vielä kovempi tulee korvella! Järjestän hänen käännettäväkseen Korven maat. Kunhan kääntää siellä puolen sataa tynnyrin-alaa maata, niin eiköhän halut karkoa.

ISÄNTÄ

— Olet sinä äiti — 'heh, heh… (Menee oikealta.)

EMÄNTÄ

Kehuu, kehuu! Jos siitä edes kerran tullisi jotain mutta kun se aina supistuu — - (Menee perästä.)

KARKULAINEN tulee varovaisesti aitasta.

Olin kuulevinäni ääniä. — Keitä jumalattomia vielä näin myöhällä liikkeellä on? (Tarkastaa seutua ja huomaa oikealla jotain.) — Aa, majatalon väkeä. — Menkööt hornan kattilaan ja antakoot ihmisille yörauhan! (Menee takaisin aittaan.)

OLLI ja MAIJASTIINA Tulevat vasemmalta pitäen toisiaan kädestä.

OLLI

— Sinä sitten menet luhtiin?

MAIJASTIINA

Niin, Olli. Aamulla on noustava aikaiseen viljan kimppuun.

OLLI haistelee ilmaa.

— Kun ei se vaan tuo ilma — — — on niin lämminkin ja pahaa tietävä.

MAIJASTIINA

Et pelkoa. Ja jos vähän sataakin, niin sen kestää.

OLLI

Kun ei se vaan tietäisi muuta…

MAIJASTIINA

Ettäkö valkean lykkäisi?

OLLI

Niin. Kuten tässä pari vuotta sitten. Tuollainen se silloinkin Oli' ja aamuilla oli maa valkoinen.

MAIJASTIINA

Ja kaikki meni, niin rukiit kuin kauratkin.

OLLI

Aina perunoihin asti. Ja viime vuonna myöskin. Puolet sadosta saatiin.

Kyllä se kehno on, kun kehnoksi kerkiää.

MAIJASTIINA

— Mutta olihan se sille Paavollekin, muistatko, siinä laulussa, mutta kun kärsimme ja teemme työtä, niin kaikki muuttuu hyväksi.

OLLI

Paavo parka. Siltä se meni kaikki aina siemenjyviin asti.

MAIJASTIINA

Mutta Paavo kaivoi ja voitti.

OLLI

Maija — sillä Paavolla oli muuten hyvä vaimo, muitta se epäili.

MAIJASTIINA

Niinihän se teki.

OLLI

Se luota epäili ja joutui epätoivoon.

MAIJASTIINA

Mutta minä en epäile.

OLLI

— Minä vaan tuota vertauksellisesti, niin, kuin kysyin — niin, että jos sattuisi?

MAIJASTIINA

Niin', minä en joudu epätoivoon.

OLLI

Niin — että vaikka petäjäistä sitten — — —?

MAIJASTIINA

Niin minä pistän uuniin ja leivon.

OLLI

Niin — en minä muuta…

MAIJASTIINA ihmetellen.

Milloin sinusta on tullut tuollainen?

OLLI

Minkämoinen?

MAIJASTIINA

Juhlallinen kuin ylkä?

OLLI

— — Sen se — »ottiatuota» — mitä sinä tarkoitat?

MAIJASTllNA

Kun puhut min kauniisti?

OLLI

— — Kim se — »ottiatuota» — Kun me — »ottiatuota» — mehän »ottiatuota» menemme naimisiin.

MAIJASTllNA

— Nyt se ottiatuota jää jo sinun veriisi! Oleppas tässä. Minä kutsun

Maijan ulos, että saamme puhua siitä roolista.

OLLI äkkiä.

Minä tulen sinne myöskin!

MAIJASTIINA varmasti.

Et. Odota täällä! (Katsoo ovelta.) — Maija!? — Maija!? — — — (Tulee takaisin.) Maija ei die vielä luhdissa. — Kuule — mene nukkumaan, minä puhun Maijan kanssa myöhemmin.

OLLI

— Tupaanko jo?

MAIJASTIINA

Tupaanpa tietysti! Isäntä arvellee, ties mitä vielä!

OLLI

— Mutta minä olisin — — —?

MAIJASTIINA

— Miltä sinä olisit?

OLLI

— — Maija, sinä et rakasta minua.

MAIJASTIINA ällistyneenä.

Mitä sinä nyt?

OLLI

Kun ajat pois, vaikka olen sulhanen.

MAIJASTIINA

Ole vouhkimatta, vanha mies! Täytyyhän sinun mennä maata.

OLLI

Mutta, minä en saa unta nyt!

MAIJASTIINA

Sekös sinulta unen vei, kun tavallisesti nukut kuin tukki.

OLLI rohkaistuen.

Minä tulen sinun luhtiisi, kun nyt kerran olemme kihloissakin.

MAIJASTIINA lyö kätensä yhteen.

Jestas tuota miestä. Ettet vähän häpee! (Polkasee jalkaansa.) — Maalta ja paikalta!

Olli pakenee nopeasti perälle. Maija menee luhtiin.

OLLI tulee kuitenkin takaisin.

Se sitten on »ottiatuota» — mitähän, jos pilkistäisi… (Aikoo mennä kurkkaamaan.)

MAIJASTIINA aukasee samalla oven.

— Mitä? Pääsetkö siitä!

Olli pakenee pois.

MAIJASTIINA

Katsos junkkaria! (Menee luhtiin takaisin.)

KARKULAINEN pilkistää ovella.

Mikä riivatun meteli täällä? Eihän tässä kristitty ihminen uskalla enää päätään kallistaa… — Oh — taas joku. (Vetäytyy takaisin.)

MAIJA tulee oikealta perältä kantaen kapsäkkiä.

Höh, hoh, kylläpä painaa! — Pian vaan luhtiin ja sitten herran 'luo.

(Nostaa kapsäkin luhdin luo.)

MATTI virkapuvussa oikealta.

Siinäpä sinä oletkin! — Mitä sinä retuutat siinä?

MAIJA

Kah! — Pyykkiä, senkin kiiltonappi!

MATTI

Mutta tuohan on kapsäkki?

MAIJA

Panin kapsäkkiin, kun ei sattunut muutakaan käteen.

MATTI

Minne sinä nostat sen — minä autan sinua! (Aikoo.)

MAIJA torjuen.

Ei! Kyllä minä itse saan! — - Mitä sinä läksit?

MATTI

Jaa — minulla on suuri uutinen kerrottava, mutta mennään tonne sisälle, siellä on parempi puhella.

MAIJA

— Mitä sinä meinaat mies?

MATTI

Tässä sattuu vaikka emäntä tulemaan.

MAIJA

Puhu tässä vaan, jos sinulla on jotain puhuttavaa!

MATTI

No, sama se. Esivalta Kukkonen on nyt jättänyt tämän ajallisen ja siirtynyt isiensä tykö. Hän kuoli tunti takaperin ja minä olen saanut tehtäväkseni saattaa tiedon piiriin vallesmannille.

MAIJA

Vai on Kukkonen kuollut!

MATTI

Kellistynyt on. Ja minä se olen, joka tästä lähtien kannan hien ja vaivan teidän turvallisuutenne takia.

MAIJA

Vai on kuollut Kukkonen! No, sinä tietysti iloitset hänen kuolemastaan!?

MATTI

Iloitsen, minä? Mitä sinä Maija? Minä luonnollisesti iloitsen siitä, että hänen vaellusaikansa on loppunut — sillä sanotaanhan sanassakin, ei patsaat eikä napaa, vaan vahva virta vapaa. — Niin suuri on maailma.

MAIJA

Kunhan sinä et iloitsisi vaan muusta?

MATTI

En, en — kuule, Maija… Minä olen tässä tuuminut, että nyt kun minä olen koko poliisikin, enkä vaan virkaatekevä — — (Lähentelee.)

MAIJA

Niinhän tuota kuulut olevan.

MATTI

Niin — ja kun minulla nyt on koko palkkakin, eikä vaan virkaatekevän —

— (Lähentelee.)

MAIJA kääntyy äkkiä.

'Mitä — sinä tarkoitat?

MATTI

— Maija. Tahdotko kuulla erään laulun, jonka minä osaan?

MAIJA

Ei tässä ole aikaa viisuja kuunnella. (Aikoo luhtiin.)

MATTI

— Ei, ei, elä! — Kuule!

MAIJA

Sano pian nyt! Minulla ei ole aikaa!

MATTI

Maija — — —? Minä olisin sinua kysynyt rouvaksi minulle?

MAIJA

— Poliisin rouvaksi!?

MATTI

Niin, katso. — (Polvistuu Maijan eteen.) Minä olen tässä tomussa ja tuhassa edessäsi ja kosin sinua — kaunis kukkanen, laakerioksa ja ihanin ruusu? Sano minulle nyt, jos tullet rouvaksi?

MAIJA on äkkiä jäänyt kuuntelemaan.

Joku tulee! Pian pois!

MATTI

Voi pakana! (Hyppää ylös.) Kuka — missä?

MAIJA on katsonut oikealle.

Se on emäntä! Tiehes heti!

MATTI

— Kuule — minä tulen sinun luhtiisi siksi aikaa?

MAIJA

Minun luhtiini! Ei sinne mahdu, sinne tulee herra!

MATTI hölmistyy.

— Herra? — Mikä herra?

MAIJA

Herra, herra — johtaja! (Työntää häntä pois.) — Pian pian, emäntä on jo likellä! (Ottaa laukun ja vie sen luhtiin.)

MATTI

Herra, Maijan luhtiin? — Kas vaan? — Mutta siitä ei tule mitään!

(Vilkaisee oikealle.) Perhanan akka! (Törmää aittaan.)

MAIJA tulee luhdista ilman kapsäkkiä.

Stiina nukkuu. — Mutta ensin on saatava emäntä pois, ennenkuin ajan hänet ylös.

EMÄNTÄ tulee oikealta.

— Kuule, oletko nähnyt Mattia?

MAIJA

Kyllä, hän oli äsken täällä, mutta hän meni pois.

EMÄNTÄ

Missä riivatussa se mies juoksentelee! Olisi kerrankin virka-asioita ja miestä ei löydy mistään. — Mitä hän täällä teki?

MAIJA

Tuli ilmoittamaan, että Kukkonen on 'kuollut.

EMÄNTÄ

Kas vaan, hän jo tietää sen. — Niin, minulle soitettiin juuri äsken, että Kukkonen on päässyt pois tästä ajallisesta. — Vai hän — että hän sen tietää jo! Niin no — kun juoksentelee kuin syötävä, niin saahan sitä jotain korviinsa. — Puhuiko hän mistään muusta?

MAIJA

Puhuihan se — (Nauraen.) Muun muassa kosi minua!

EMÄNTÄ raivostuen.

— Sen sakramenskattu! Ja mitä sinä vastasit —?

MAIJA

En mitään. En minä huoli hänestä!

EMÄNTÄ

Oikein, lapseni… Sinä olet viisas tyttö. — Minä sille riivatulle annan kyllä — mitä kuuluu! — Hullu se on! — Oppikoon ensin työtä tekemään, mokomakin! — Kas niin, käy nukkumaan- vaan. Huomenna puhumme tästä asiasta enemmän. (Menee vasemmalle.)

MAIJA

Ja nyt herran luokse, nopeaan! (Juoksee oikealle.)

KARKULAINEN tulee varovaisesti aitasta, katselee ympärilleen ja pui nyrkkiä Matille aittaan.

— Senkin kekäle! — Minkäs tekisit nyt, jos tulisin ja pistäisin puukon kurkkuusi. Hävytön — virkamies ja varkaissa ihmisten aitoissa! Mutta nytpä olet koreasti sidottu ja minä käyn tekemässä asianomaisen raportin. — Ja muista, jos et pysy koreasti siellä, niin tulen ja murhaan sinut! (Panee oven kiinni.) — — Saakeli, kun saa keskellä yötä lähteä taivaltamaan, herra ties minne! (Menee varovaisesti vasemmalle.)

(Kallio ja Maija tulevat hetken perästä oikealta.)

MAIJA

Herra on hyvä, 'täältä on luhti. (Menee luhtia kohden.)

KALLIO torjuen.

Annahan olla vielä. Minä mietin vielä. — Raitis ilma, luulen, tekee hyvää sekä sinulle että minulle. — Ja siksi toiseksi- tunnen pääni olevan aivan sekaisin. — — (Istuutuu väsyneesti.)

MAIJA vilkuu ympärilleen.

Olisi vähän kiire, — saattaisi joku tulla!

KALLIO

Kas vaan — pelkäät siis? (Terottavasti.) Niin, niin, kun on paha omatunto, niin pelkää…

MAIJA

Enhän minä muiden takia, mutta emännän. Stiinan kanssa me kyllä asiasta sovimme.

KALLIO

Mitä lempoa Stiinalla on tämän asian kanssa tekemistä! Vai onko hän uskottusi?

MAIJA

On.

KALLIO

Luonnollisesti. Kun tekee syntiä, niin on hyvä olla joku, jolle voi puhua. Sitten on parempi olla. — Eikö totta?

MAIJA ei oikein ymmärrä.

— Oo — o — on…?

KALLIO matkien.

— Oooon! (Katsoo ihmetellen hieman ivallisena tyttöön. Sinä siis hyvällä omallatunnolla otat minut vuoteeseesi nukkumaan?)

MAIJA

Kyllä. Aivan hyvällä. Tulkaa nyt vaan rauhallisena.

KALLIO

En! En tule — kuuletko — vielä.

MAIJA

Miksi ei? (Jää katsomaan ihmetellen.)

KALLIO

— Se on minun asiani! — — — Mitä sinä siinä tuijotat?

MAIJA pelästyy.

— E — e — en miltään. — Antakaa anteeksi!

KALLIO tulee luo.

— Anteeksi..

KALLIO hymähtää harmistuneena.

MAIJA

Niin, kun minä en osaa olla, niinkuin pitäisi.

KALLIO

Se vielä puuttuisi, että osaisit! — — Ja muuten, minä olen hermostunut kaikesta, joten haluan hieman raitista ilmaa!

MAIJA

Minä ymmärrän.

KALLIO

Etkä ymmärrä. (Nousee kävelemään. Pysähtyy Maijan eteen.) En minä siksi ole hermostunut, että minut kuskattiin pellolle, vaan — — (Kävelee.)

MAIJA

Vaan mistä sitten?

KALLIO

Siinäpä se. Sinä et ymmärrä miltään — — — Sinun tähtesi!

MAIJA

Sitä minä en tiennyt.

KALLIO

Kuinka vanha sinä olet?

MAIJA

— Kahdeksannellatoista.

KALLIO

Ja minä Olen kaksikymmentäkahdeksan, ymmärrätkö! (Kävelee.)

MAIJA

— En.

KALLIO perältä.

Minä olen kaksikymmentäkahdeksan vuotta ja minulla on tunteita!

MAIJA

Minä uskon.

KALLIO tulee luo.

Mutta minulla on periaatteita myöskin!

MAIJA

Mitä ne ovat?

KALLIO

— Vakaumuksia! (Kävelee.)

MAIJA

Minä ien tiennyt.

KALLIO

Mitä sinä sitten tiedät! — — — Sinä luulet varmaan, että minä olen samanlainen kuin muutkin miehet. Mutta siinä sinä erehdyt! — — — Vaikka minä olenkin tunneihminen, niin pystyn kuitenkin hillitsemään itseäni!

MAIJA

— Sehän on hyvä… (Katsoo häneen.)

KALLIO

— Niin onkiin! — Minua 'ei järkytä mikään. Minulla on 'raudankova tahto! — — — Katso vaan, en minä säpsähdä! — Minä voin taistella, vaikka ölisit kuinka kaunis — tarkoitan — — — minä yleensä voin taistella kauneutta vastaan! — — taota — — ei, ei, kauneutta vastaan, vaan kauneuden puolesta — — — mitä sinä tuijotat siinä?

MAIJA

Herra on sairas.

KALLIO suuttuu.

Minä olen terve kuin pukki! (Hillitsee itsensä. Paussi.) Niin, minä en todellakaan ole terve. Minä olen hermostunut ja väsynyt. — Se akka siellä majatalossa ja — kaikki! — — — Niin. (Tulee hänen luokseen.) Maija… Katsoppas minua nyt suoraan äimiin! — — — (Maija katsoo.) Noin, noin… Minä uskon, että sinä olet hyvä tyttö. — Niin — Minä uskon sen. (Hengittää raskaasti.) Ja — — ja — että sinulla on hyvät tarkoitukset — minä tiedän — — —

MAIJA katsoo häneen ihmeissään suu auki.

KALLIO mieltyy häneen yhä enemmän. Näpsäyttää sormellaan hänen huulensa kiinni.

Kun toinen puhuu, ei saa pitää suutansa auki, se on rumaa. — Annappas kun katson sinua oikean. (Katsoo pitkään, ei voi vastustaa kiusausta, vaan suutelee häntä kuin lasta.)

MAIJA väristen vetäytyy pois, pelon sekainen ilme kasvoilla.

KALLIO vähän hämmästyneenä itsekin rohkeudestaan.

— No? (Lempeästi.) Mitä nyt?

MAIJA väräjävällä äänellä.

— Nyt ei herra tehnyt oikein?

KALLIO säpsähtää.

— Minä! (Selvittää.) Minä — en suudellut sinua, niinkuin suudellaan — Minä sinua — isällisesti? Minä — ymmärrätkö? — Minä en tarkoittanut pahaa! (Häpeästä harmistuneena.) Jos sinä tyttö ajattelut minua huonona, niin — —!?

MAIJA

— Enhän minä, huonoja — mutta, minua ei ole kukaan ikinä suudellut — Ja se oli niin — — en minä tiedä — — (Pitelee poskiaan.)

KALLIO

On kai sinua isäsi suudellut?

MAIJA

Isä kuoli jo pienenä…

KALLIO

No, äiti sitten?

MAIJA

Äiti kuoli myöskin.

KALLIO

Mutta kenen luona sinä asut? Kasvatusvanhempain?

MAIJA

— Ei he koskaan…

KALLIO'

Sitten se ei ole minun syyni. Minä olen oppinut maalimailla, että saa suudella, kun siinä ei ole mitään rumaa.

MAIJA tulee luo.

Te suutelette sitten, niinkuin isä suutelee?

KALLIO

Tietysti, etkö sitten tuntenut?

MAIJA

— En minä ehtinyt, hämmästyin niin. Suudelkaa minua nyt uudestaan, niin minä kuuntelen. (Tarjoaa huulensa.)

KALLIO pelästyy.

— Ei, ei, ei! (Pakenee häntä.) En minä enään osaa —

MAIJASTIINA tulee samalla luhdin ovelle.

Oliko täällä ketään?

KALLIO itsekseen.

Jumalan kiitos!

MAIJA juoksee häntä vastaan.

On, minä! — Kuule, meidän täytyy nyt mennä sinun luhtiisi nukkumaan — herra jäi ilman asuntoa ja meidän täytyy luovuttaa minun luhtini hänelle!

MAIJASTIINA

Vai niin. Odota, kun saan hameen ylleni. (Menee takaisin luhtiin.)

KALLIO on kääntynyt hämmästyneenä kuuntelemaan.

Stiinan kanssako sinä olet nukkunutkin?

MAIJA

Niin, kesäajat. On niin hauska kun on toveri.

KALLIO

Niinpä kyllä! Ja nyt?

MAIJA

Nyt me menemme hänen luhtiinsa, 'että te pääsette minun luhtiini.

KALLIO

Menetkö sinä myös?

MAIJA

Tletysti. Kuinkas sitten?

KALLIO

Ei ei — minä vaan muuta. Sehän on itsestään selvä asia! (Häpeää, sivuun.) — Ooo — minkälainen aasi minä olen ollut.

MAIJASTIINA tulee pukeutuneena.

Herralle taisi käydä vähän ohrasesti siellä meillä? Jäitte ilman asuntoa! No, onhan nyt vielä kesäaika ja luhdissa on kyllä hyvä asua.

KALLIO

Jos vaan sen sallitte?

MAIJASTIINA

Kah, salinhan minä. Ja olisinhan minä luovuttanut kamarinkin, mutta siinä tuli hieman väärää ajatusta. Sen Pirkon takia se kaikki tuli.

KALLIO

Minkä Pirkon?

MAIJASTIINA

No, kun herra tykkäsi, ettei minulla ole kokemusta ja antoi sen Pirkon, — vaikka Maija minä oikeastaan olen!

KALLIO

Voi, peijakas! Senkö takia te siis? No, nyt minä ymmärrän. — Oikein, oikein. Maija te olette ja Maijan te saatte. Heti ensi tilassa tapahtuu roolin vaihto.

MAIJASTIINA

Sitten tässä tuleekin eri käänne asioissa. Mutta, onko vamma sitten, että sen saan?

KALLIO

Epäilettekö? Minä samoin jo, että sen saatte.

MAIJASTIINA

Sitten ei muuta! Hyvää yötä nyt tällä kertaa. — Tule Maija.

MAIJA

Hyvää yötä, herra…? (Hiljaa.)

KALLIO

Elähän vielä, Maija. Anna minulle kätesi? (Maija antaa.) — Hyvää yötä,

Maija…!

MAIJA

— Hyvää yötä, herra! (Hiijaa. Menee hiljaa Stiinan jälkeen.)

KALLIO katsoo hetken hänen jälkeensä.

Jumalani, millainen lapsi! — (Menee ajatuksissaan perälle katsomaan hänen jälkeensä. Samalla aukeaa aitan ovi ja Matti ryömii sieltä ulos kädet ja jalat sidottuina, suukapula suussa.)

KALLIO hämmästyy.

Mikäs olio siinä on? (Tuntee Matin ja huomaa asian.) Sehän on paikkakunnan poliisi ja aivan onnettomassa tilassa. (Ottaa suukapulan pois häneltä.) Miten olette tuohon tilaan päässyt?

MATTI irvistelee pahasti.

— Avatkaa — avatkaa — kädet —

KALLIO

Hah, hah — kädet ja jalat sidottuina, kuin vaarallisemmankin pahantekijän. (Auttaa kädet vapaiksi.) Selvittäkäähän nyt tapaus… Vai oletteko menettänyt puhelahjannekin?

MATTI kamalasti häpeästä harmistuneena.

Enkä selvitä! (Irroittaa itse jalkansa.) Oletteko nähnyt erästä epäilyttävän näköistä roikaletta tässä lähitaloilla?

KALLIO

En, en — ottamatta huomioon teitä — sillä tämä kaikki on todellakin epäilyttävää.

MATTI

Elkää irvistäkö! Tässä on vakava paikka kysymyksessä. Ettekö nähnyt erään roikaleen tulevan ulos tuosta aitasta?

KALLIO

En, en — paitsi teidät! (Nauraa.)

MATTI suuttuneena.

Sieltä tuli ulos eräs toinenkin!

KALLIO

Häntä minä en ole nähnyt. — Hänkö se teidät sitoi?

MATTI

Se on minun asiani! — Ehkä te olette salaliitossa hänen kanssaan. Jaa… — Se oikein nauraa, joka viimeksi nauraa. Tietäkää, minä olen nyt koko poliisi, enkä vaan virkaatekevä — näyttäkää minulle passinne, heti.

KALLIO

Hah hah — Mene suolle passinasi!

MATTI

— Passinne, mies!

KALLIO

Se on tarkastettu jo ja sen tarkasti emäntänne silloin, kun te olitte vielä puoli poliisia. (Nauraa ja menee luhtiin.)

MATTI

Katsoppas vaan — niin menee Maijan luhtiin, kuin omaansa! (Menee ovelle ja koputtaa.) Maija, Maija — odotappas, kun kantelen, Maija!

OLLI tulee perältä. Jää mykkänä katsomaan.

Matti! Jukolavit!

MATTI

— Olli'! — Oili, tule tänne, tänne pian! (Kuuntelee ovella.)

OLLI tulee reippaasti luo ja ottaa Mattia niskasta kiinni.

Sinä sakramenskatun esivalta! Minun Maijani luoma yöjalassa! (Nostaa hänet ilmaan ja painaa permantoon takaisin.) Tiedätkö sinä, että Maija on minun! minun! — sinä kiiltonappi! Ja että kuka minun Maijaani lähentelee, se saa tuntea tätä! (Antaa Matille selkään aika tavalla.)

MATTI rimpuilee ja koettaa selvittää, mutta ei saa mitään selvitettyä.

KALLIO

Tulee luhdista paitahihasillaan.

Mikä elämä täällä? Miksi te sitä raukkaa noin löylytätte?

OLLI jää silmät selällään katsomaan Kallion päälle.

MATTI saa samalla tilaisuuden ryömiä voihkien syrjään.

KALLIO

Antaa tuon jo olla, minä luulen, että hän on saanut tänä iltama jo aivan tarpeekseen!

OLLI

— Mistä te paitahihasillanne siihen?

KALLIO

— Tulinko? Tuosta luhdista. Olin juuri aikeissa ruveta levolle, niin kuulin nujakkanne.

MATTI huutaa syrjästä.

Siinä se mies on, joka oli Maijasi luona, enkä minä!

KALLIO

Minkä Maijani?

OLLI alkaa käsittää.

Tulitteko te tuosta luhdasta? Osoittaa luhdin ovea.

KALLIO

Kah — tulinpa tietenkin — mistä minä olisin sitten tullut?

OLLI

— Se on minun morsiameni luhti!

KALLIO

Maija sanoi taas, että se on hänen luhtinsa.

MATTI matkien.

Maija sanoi. — Maija sanoi! Ryntää päälle vaan, Olli ja anna herralle selkään!

OLLI alkaa julmistua.

— Herra!!!

KALLIO

Elkää kuunnelko tuota hupsua — teidän Maijanne on —

MATTI huutaa väliin.

— Hänen Maijansa nyt, Olli. Sinulla ei ole enään mitään tekemistä sen asian kanssa.

OLLI Huomaa pitkän halon aivan vieressään. Sylkäsee kouriinsa, tempaa halon.

Vai on se niin.

KALLIO huomaa vaaran ja lähtee äkkiä karkuun oikealle.

OLLI katsoo ällistyneenä hetken.

— »Ottiatuota!» (Lähtee nopeasti perään.)

MATTI päästää vahingoniloisen naurun ja huutaa jälkeen.

Ota kiinni! Ota herra kiinni!

EMÄNTÄ tulee vasemmalta keppi kädessä.

Mikä jumalaton elämä täällä on keskellä yötä?

ISÄNTÄ hänen jälkeensä.

Mitäs sinä Matti huudat kuin hullu!

MATTI katsoo vähän aikaa. Huomaa kepin. Juoksee nopeasti luhtiin.

EMÄNTÄ

Vai siiliä tavalla, Matti! (Nostaa hameensa ja juoksee luhdin ovelle.)

Kiinni! Avaa heti ovi, Matti! Kuuletko, heti auki! Maija. Maija, Marja!

Matti on luhdissasi!

KALLIO tulee oikealta hikisenä juosten ja aikoo luhtiin.

Hyvä Jumala! Ihmisiä! (Lähtee nopeasti juoksemaan vasemmalle.)

EMÄNTÄ

Herra siunaa! Kuka se oli?

OLLI ryntää halko olalla näyttämölle, huomaa mihin Kallio juoksi.

— Ottiatuota! (Lähtee sen karjastuaan perästä.)

Väliverho.

NELJÄS NÄYTÖS.

Avara pihamaa Alatalossa. Oikealla talon seinämä ovella ja ikkunalla varustettuna. Vasemmalla puutarha ja aita. Perällä joko niitty tai peltomaisema;, suuri veräjä tai portti ja maantie. Portin molempiin pylväisiin on sidottu ruiskimput. Talossa vietetään elojuhlaa ja tanssitaan. Aina kun ovi aukeaa, kuuluu sieltä viulun soittoa ja tanssi-hälinää.

Olli ja Maijastiina tulevat talosta hikisinä ja hengästyneinä.

OLLI

Huh, huh — — Kyllä sinä Stiina olet sentään aika tanssimestari!

MAIJASTIINA

— Tietysti. Eikö sitten saisi?

OLLI

Juu, juu… Mutta kun tuota olemustakin on sinussa vähän niinkuin riskinpuoleisesti, niin luulisihan häntä vähempikin piisaavan.

MAIJASTIINA

Eipä tuota elojuhlaakaan ole kuin kerran vuodessa, jos häntä silloin vaikka tanssinkin.

OLLI

Jaa jaa — tanssii. Mutta sinä et tanssikkaan, sinä laukkaat.

MAIJASTIINA

— Mitä teen?

OLLI

Häh? — Laukkaat — niinkuin hevonen, heh…

MAIJASTIINA

Se oli hyppypolkka! Ja eiäkä sinä minun tanssiani arvostele, kun kerran itse hypit kuin surviainen.

OLLI

— — Survi — — — Sanoitko sinä surviainen.

MAIJASTIINA

Samoin ja sanon vieläkin.

OLLI

Soo-oh — — — mutta eläppäs räkytä siinä sinä Maijastiina, vaan jätä surviaiset ja sarviaiset ja tule tänne penkille istumaan. (Menee penkille.) Jaa-ah… Se on sitten elojuhla-ilta. Mutta milloinkas ne ovat ne meidän häät, Stiina?

MAIJASTIINA

Kun kiirein aika ohi, sanoi emäntä, ja vastahan meidät on kerta kuulutettukin.

OLLI

Vieläkö sitä kuuluttaakin pitää useammin?

MAIJASTIINA

Tietystä! — Ei, mutta minun on jouduttava tupaan uutista laitamaan.

Istu sinä täällä ulkona, kun kerran et tanssia halua.

OLLI

Jaa, ettäkö uutispuurolle? Onkos se jo aika? Niin. Siitä uutisestahan se on se herrakin laulanut aina siitä kilpajuoksusta asti.

MAIJASTIINA

Siitäkö, kun meinasi rukiin polkea?

OLLI

Ilman armoa, niin. Mutta silloin minä huusin »anna nyt kinttusi seista, ei sitä sentään Jumalan viljaa poljeta!» Ja seisattuihan se. Muita jo oli herra märkänä!

MAIJASTIINA

Sen arvaa.

OLLI

Vaikka olin tuota minäkin Ja siinä se rauha tehtiin ja erehdys selvitettiin, rukiin reunassa. Ja siinä sitä minäkin sitten sanoin, ettei se leikin leipä tule — niin että jos herrakin meinaa täällä elää, niin pellolle sitä olisi tultava.

MAIJASTIINA

Ja herra tuli.

OLLI

Tuli se. On se leikannut, kyntänyt ja tappurissa ollut kuin muutkin.

Osaa se työtä tehdä, jos osaa tiatteritkin pelata. Osaa se.

MAIJASTIINA

Minusta se sanoi, että olin paras Maija, minkä hän moneen vuoteen oli nähnyt.

OLLI

Ja minä olin kuulemma paras »ottiatuota». Heh, heh. Lysti herra se on..

MAIJASTIINA

Mutta nyt se loppuu sekin. Herra lähtee huomenna Helsinkiin. Ja sitten alkaa meillä samallainen aika kuin ennen herraa, — sillä erotuksella vain, että nyt me olemme kihloissa.

OLLI

Mutta usko taikka elä, niin ilman herraa emme olisi vielä tuota — ottiatuota.

MAIJASTIINA

Se on totta se. Herran ansioksi se on tämä luettava. Mutta tiedätkö mitä?

OLLI

Häh?

MAIJASTIINA

Maijasta on tullut vähän kummallinen viime aikoina.

OLLI

Kuinka niin?

MAIJASTIINA

Kuutamolla se haaveilee ja sirkkojen ääntä kuuntelee. Olenpa tavannut hänet pari kertaa itkemässäkin.

OLLI

Soo-oh? No, mitä hän sitten itkee?

MAIJASTllNA

Sitä hän ei sano — enempää kuin muutakaan puhu. Hän on tullut hyvin hiljaiseksi ja vaiteliaaksi. Aivan varmaan hänellä on suuri suru.

OLLI

Se on surkeaa, että on niin surkeaa. Maija on ollut paras Katri, sanoi henna, minkä hän oli nähnyt. (Muistaa jotain.) Nyt minä tiedän!

MAIJASTllNA

Mitä sinä tiedät?

OLLI

Minä tiedän miksi Maija suree.

MAIJASTllNA

No, miksi?

OLLI

Se on herran tähden, kun herra matkustaa pois!

MAIJASTllNA

Ole nyt! Herra nyt Maijasta — ja tietäähän Maija, mikä herra on.

OLLI

Mutta niin se vaan on — Kun tulin ulkoa, niin oli kaksi tuolla nurkan takana. Ja silloin oli kuutamo ja kuitenkin sanoivat he, että on niin pimeä, että täyttyy tunnustella. Ja huomaa, Maija — herralla oli käsi Maijan kädessä.

MAIJASTllNA

Vai niin. Ilmankos hän viipyy usein iltasin ulkona. Vai niin.. Vai herroja hän tavoittelee! Saa nähdä mitä tuosta vielä tulee!

MAIJA tulee talosta.

Emäntä kutsuu Stiinaa.

MAIJASTllNA

Heti tulen.

MAIJA menee perälle.

MAIJASTllNA

Tule, Oili! (Molemmat menevät katsoen pitkään Maijaa.)

(2 nuorta tyttöä tulee talosta nauraen ja puhellen. . Soitto taukoaa.)

I:NEN TYTTÖ huomaa Maijan.

No, Maija! Miksi et ole ollut mukana tanssimassa?

MAIJA

En minä nyt…

I:NEN TYTTÖ

Miksi et? Sinähän osaat tanssia.

MAIJA

Ei haluta.

II:NEN TYTTÖ

Mikä sinulla on? Olet niin kummallinen.

MAIJA

Ei mikään… Antakaa olla…

I:NEN TYTTÖ

Suretko jotain! Sano mailille niin me koetamme neuvoa.

MAIJA

Ette te voi neuvoa… Antakaa olla…

II:NEN TYTTÖ

Elähän myit, Maija… Ainahan sitä toinen voi jotain.. (Soitto alkaa.)

Nyt se aikaa taas… Tule mukaan, Maija!

MAIJA

En tule… Olen täällä. (Menee portista ulos maantielle ja kävelee hiljaa vasemmalle.)

II:NEN TYTTÖ I:lle.

Sepä nyt kummallinen. Mikähän hänellä oikein on?

I:NEN TYTTÖ

Sitä olen minäkin ajatellut. Istuu nurkassa vaan, eikä tanssi ja nyt lähtee yksin kävelemään.

II:NEN TYTTÖ

Hänellä on surua — aivan varmasti. Koko viime viikon on hän ollut tuollainen. — Ei mutta peli on menossa. Mentihin!

(Lähtevät taloon. Kallio ja Olli tulevat samalla talosta.

Kaksi tyttöä tulee oikealta perältä.)

OLLI

Tännehän se tuli. — Hei, tytöt!

I:NEN TYTTÖ

Mistä kysymys?

OLLI

Tuota… Oletteko nähneet Maijaa?

I:NEN TYTTÖ

Eikös se tuvassa ole?

OLLI

Ei tuota — en minä sitä, vaan sitä toista Maijaa — Majatalon Maijaa?

II:NEN TYTTÖ

Tuonne maantielle meni! (Juoksevat sisään.)

OLLI

Jaha — — (Menee portille ja huutaa.) Maija!

KALLIO

Menkää te tupaan, minä puhelen hänen kanssansa täällä. (Menee portista vasemmalle.)

MAIJASTIINA huutaa ovelta.

Oili!

OLLI

Juu, juu — minä tullen!

MAIJASTIINA

Nyt se alkoi juuri ja emäntä pyörittää pataa.

OLLI

No, joko se taas kerkesi. Eihän se riivattu enää muuta teekkään kun vinguttaa sitä viuluaan. Ettei se vaan ole taas sitä lentävää.

MAIJASTIINA

Oli mitä oli — tule nyt vaan.

OLLI

Kunpa siitä edes elävänä selviäisi.

(Menevät taloon. Kallio ja Maija tulevat perältä.)

KALLIO

Mitä sinä mietit, Maija?

MAIJA

En minä mitään — muuten vaan…

KALLIO

Ne huomasivat siellä sisällä ettet sinä ollut joukossa, ja niin täytyi minun lähteä sinua noutamaan…

MAIJA

Minä — minä en tahtoisi olla siellä nyt?.

KALLIO

— Etkö? Voitko pahoin?

MAIJA

— Eeen, mutta minä en muuten vaan! Minua ei haluta.

KALLIO tulee Maijan luo.

— Oletko lukenut sen runon, jonka sinulle eilen annoin?

MAIJA

Olen.

KALLIO

Ymmärrätkö sen myös?

MAIJA

— En tiedä, jos minä kaikkea…

KALLIO

Niin, katsos — - Pitääksemme kauniina ja puhtaana jotain, on parempi, että se säilyy käsin koskemattomana. Ja kun minä huomenna jo lähden, niin tahtoisin, että sinä sen ymmärtäisit ennen lähtöäni.

MAIJA

Kyllä minä sen ymmärsin. Me emme tapaa enää koskaan toisiamme.

KALLIO

Kyllä me tapaamme, mutia vain ajatuksissa — joka aamu ja joka ilta.

MAIJA

Niin, niin…

KALLIO

Ja silloin meillä säilyy jotain oikein kaunista.

MAIJA

Niin kai ja surullista. Mutta minä en ymmärrä — miksi sen täytyy olla niin — miksei se voisi olla toisinkin? Minun mielestäni se ei ole aivan oikein. Minusta tuntuu niinkuin te olisitte tehnyt väärin minua kohtaan.

KALLIO

Kuinka niin, selitä?

MAIJA avonaisesti.

En minä osaa selittää. Minusta vain tuntuu…

KALLIO ottaa Maijaa kädestä.

Rakastatko sinä sitten minua niin paljon?

MAIJA

Rakastan ja vielä enemmänkin.

KALLIO syleilee häntä nauru suupielessä.

Maija! Minun herttainen Maijani! Minun kallis Maijani! Minun suuri lapseni!

MAJATALON ISÄNTÄ tulee talosta.

Soo-o, soo-o. — Ja siinä vielä keskellä pihamaata. Jos eukko sattuu näkemään, niin ottaa teidät lempo.

KALLIO

Kyllä tämän saa jo vaimonnekin nähdä. Kutsukaa hänet vaan tänne.

MAJATALON ISÄNTÄ

Soo, soo… Vai on se jo siellä asti… No, kutsutaan sitten eukko.

(Menee sisälle.)

MAIJA

Minä en uskalla emännän nähden. Miksi te hänet kutsuitte?

KALLIO

Minulla on hänelle asiaa nyt, ja se koskee meitä molempia. Mutta voithan sinä hetkeksi mennä syrjään, jos haluat, minä puhun hänen kanssaan kahden.

MAIJA

Minä menen luhtiin — tulkaa minua sieltä noutamaan.

KALLIO

Kyliä. (Maija menee perälle.)

MAJATALON EMÄNTÄ tulee talosta vakavana.

Missä Maija on?

KALLIO

Hän tulee kohta. Minulla olisi emännälle muuten asiaa, jos emäntä tahtoisi olla hyvä ja kuunnella.

MAJATALON EMÄNTÄ

Vai niin. Mutta ensin on minun tavattava Maijaa. — Minne hän meni?

KALLIO

Luhtiin meni.

MAJATALON EMÄNTÄ

Hyvä. Odottakaa minua täällä, palaan pian. (Menee perältä.)

RAILA tulee talosta.

No, herra Kallio. Ettekö aio tanssia ollenkaan? Siellä yksi ja toinen kyselee teitä.

KALLIO

Kuulkaapas! Istukaapas tänne penkille hetkiseksi, Minulla on teille tärkeää asiaa.

RAILA

Taitaapa ollakkin, koska olette noin vakavan näköinen. (Istuutuu luo.)

KALLIO

On hyvin tärkeää… Mitä luulette — olisiko mahdollista saada täältä vuokralta maata? Ajattelin jos rupeaisin maata viljelemään?

RAILA hämmästyneenä.

Kah, miksikäs ei? Onhan täällä taloja, jotka ovat jo pitemmän aikaa olleet huonolla hoidolla ja joiden omistajat mielihyvällä antavat niitä hoidon alle. Mutta aijotteko todellakin tehdä sellaisen käänteen elämässänne? Entäs taiteenne?

KALLIO

Se saa jäädä! Ja voimmehan perustaa tänne oman teatterin, jos sitä välttämättä tarvitsemme! Vai kuinka?

RAILA

Aivan oikein. Odottakaa vähän. Asia pannaan heti alulle. (Aikoo oikealle.)

ALATALON ISÄNTÄ tulee oikealta.

No, tännekös se Railakin aikoo jäädä? Yks' toisensa jälkeen!

RAILA

Kuulkaapas isäntä! Teillähän on talo ylämaassa melkein kuin oman onnensa nojassa, eikö totta?

ALATALON ISÄNTÄ

Onhan se, talo ylämaassa?

RAILA

No niin, siinä on mies, joka hoitaa sen. Sopikaa vuokrasta vaan ja herra Kallio rupeaa maanviljelijäksi.

ALATALON ISÄNTÄ

Ohoh! Mutta tiatteri? Mitenkäs sen kanssa käy?

KALLIO

Pelaamme tiatteria aina sen jälkeen kuin työltä joudamme.

ALATALON ISÄNTÄ

Sehän on miehen puhetta! Siihen minä yhdyn. Työn jälkeen tiatteri ja huvi. Asia on valmis. Sopimukset voimme kirjoittaa huomenna täällä. Tuohon käteen.

KALLIO

Selvä! (Lyövät kättä.)

RAILA

Sanasta miestä ja sarvesta härkää!

ALATALON EMÄNTÄ tulee tuvasta.

Pian nyt, isä, polkka on menossa!

ALATALON ISÄNTÄ

Kuuleppas äitiseni. Tässä on Ylätalon tuleva hoitaja! Löimme kättä juuri ja herra Kallio rupeaa Ylätalon maita viljelemään. No, mitäs sanot, äiti?

ALATALON EMÄNTÄ tulee luo.

Mitäpä minä, sinähän sen tiedät. Onneksi olkoon vaan! (Puristaa Kallion kättä.) Mutta yksinkö te alatte sitä ruveta hoitamaan?

RAILA

Todellakin! Sellainen talo kaipaa emännän!

ALATALON ISÄNTÄ

Juu… Ilman emäntää tokko siitä tulee mitään!

KALLIO

Olkaa huoletta; Se on jo katsottu.

RAILA

Katsottu! Ja tästä kaikesta me emme tiedä mitään! Saako tuvan kysyä, kuka hän on? Ehkä joku hienohelmainen suurmaailman nainen?

ALATALON EMÄNTÄ

Tietysti — joku sivistynyt hieno neiti!

ALATALON ISÄNTÄ

Juu — mutta silloin siitä hoidosta ei tule mitään! Sellainen hienohelma ja tunkio eivät sovi yhteen. Läkähtyyhän se lilja, kun läävään joutuu. (Naurua.)

KALLIO nauraen.

Minä luulen, ettei minun liljani läkähdy. — Ja luulenpa vielä, että hän pystyy maatöihin yhtä hyvin, kuin meistä kuka tahansa.

RAILA

Oo! — Kun ei vaan sitten olisi Pukkilan Kaisa, sillä ainoastaan hän voi näillä mailla lyödä miehet laudalta! Mutta silloin säälin teitä, herra Kallio!

KALLIO nauraen.

Pelkään, että ilman minua te ette arvaa, kuka hän on.

RAILA

Samoin pelkään minäkin. Mutta tulkaa nyt nopeasti avuksi — aivanhan tukahdutatte meidät uteliaisuuteemme.

KALLIO

No niin, minä sanon — mutta elkää hämmästykö valintaani. Tyttö, jonka olen valinnut, on — — (Majatalon emäntä ja Maija tulevat samalla perältä. Majatalon emäntä on ankaran näköinen. Maija alistuvan ja nöyrän näköinen. Majatalon isäntä tulee tuvasta.)

MAJATALON EMÄNTÄ

Ehkä herrasväki olisi hyvä ja siirtyisi vähän tuvan puolelle, minulta ja isällä olisi tärkeää asiaa tälle herra Kalliolle.

RAILA

Mutta meillä on myöskin tärkeää asiaa. Te tulitte sen juuri keskeyttämään!

MAJATALON EMÄNTÄ

Minulla on tärkeämpää! Asia koskee kasvattitytärtäni Maijaa ja tätä herra Kalliota tässä.

(Kaikki hämmästyvät paitsi Kallio.)

RAILA huudahtaen.

Nyt minä tiedän! Tulkaa sisään, isäntä ja emäntä, minä tiedän kaikki!

Kaikki kolme menevät perältä.

MAJATALON EMÄNTÄ astuu Kallion luo.

Minä tiedän kaikki. Maija on puhunut minulle. Mitä te oikein meinaatte? Ensin te panette lapsen pään pyörälle ja sitten aiotte livistää tiehenne! (Kallio aikoo vastata.) Olkaa vaiti! Luuletteko, etten minä ole sitä huomannut? Onhan tyttö ollut jo pitemmän aikaa kuin pöhkönä. Niin, niin, minun silmäni eivät petä. — Ei Maija kylläkään itsestään ole mitään kertonut. Minä pakoitin hänet siihen. Ja sitten hän ojentaa minulle tällaisen paperin ja sanoo — lukekaa — niinkuin minä mokomaa roskaa ymmärtäisin, enempää kuin hänkään! Te olette kuulemma sen hänelle antanut! Ja tämän takia hän on sitten onneton! Mikä tämä sitten on, selvittäkää!

KALLIO hymyillen.

Se on runo.

MAJATALON EMÄNTÄ matkien.

Runo! Mikä runo? Mitä te siinä sitten sanotte?

KALLIO kertaa säkeitä:

Ja välille kuin silta sais ja matkan puolentais. Ja joka aamu, Ilta, niin me noustals taivaisiin.

MAJATALON EMÄNTÄ

Ja tuollaista te syötätte lapselle, jonka pään olette pannut sekaisin. Luuletteko, että hän on niin tyhmä, ettei ymmärrä, mitä te siinä ajatte takaa. Ymmärtäähän hullukin, ettei taivaaseen nousta, kuin kerran ja sekin kuoltua. Naimisiin teidän on noustava, eikä taivaisiin. Ja senkin täytyy tapahtua tässä ajallisessa, eikä tulevaisessa, ja ennenkuin livistätte Helsinkiin.

KALLIO

Te annatte siis meille siunauksenne.

MAJATALON EMÄNTÄ

Minkä? — Siunauksenko? —

KALLIO

Niin?

MAJATALON EMÄNTÄ ei vieläkään käsitä.

Mihin sitten — taivaaseenko?!

KALLIO

Nyt heti tällä hetkellä. (Menee Maijan luo.) Tahdotko tulla vaimokseni Maija jo täällä ajallisessa elämässä? Se tulevainen näyttää niin kovin epävarmalta.

MAIJA

Tahdon, herra…

MAJATALON ISÄNTÄ

Mitäs sinä nyt sanot, äiti?

MAJATALON EMÄNTÄ

Minä en todeltakaan käsinä. Luulin sen riivatun panevan vastaan ja tavallista lujemmin. (Kalliolle.) Se on siis varma, että otatte Maijan jo täällä ajallisessa?

KALLIO

Me otamme molemmat toisemme jo täällä ajallisessa.

MAJATALON EMÄNTÄ menee tupaan ja tyrkkää oven auki.

Jos väki olisi hyvä ja tulisi heti tänne!

MAJATALON ISÄNTÄ

Olet sinä äiti — heh, heh!

KALLIO

Eiköhän olisi hyvä lähettää hakemaan pappi samalla?

MAJATALON ISÄNTÄ

Niin äiti, pappi myöskin! Heh, heh!

Vieraat tulevat tuvasta.

MAJATALON EMÄNTÄ

Aivan oikein. Mene heti talliin, pane musta puihin ja aja pappilaan!

MAJATALON ISÄNTÄ pelästyy.

Häh?

MAJATALON EMÄNTÄ

Ja jos ei meinaa ottaa kuuluutusta vastaan, niin muistuta, että huomenna teurastetaan pari lihavan puoleista sikaa — kyillä ottaa.

KALLIO nauraen.

Ehkä sentään jätämme kuulutuksille panon meidän kahden asiaksi, emäntä?

MAJATALON ISÄNTÄ

Niin äiti'. Eiköhän se olisi parasta.

MAJATALON EMÄNTÄ

Mitä sitten puhut!

RAILA hymyillen.

No, mistäs täällä nyt on kysymys?

MAJATALON EMÄNTÄ astuu esiin.

Kysymys ei ole enemmästä eikä vähemmästä, kuin kasvattityttäreni Maijan ja johtaja Kallion kihlautumisesta. (Isännälle.) Puhu sinäkin jotain puolestasi.

MAJATALON ISÄNTÄ astuu esiin.

Niin. Siinähän se; He ovat nnäät päättäneet Ottaa toisensa jo täällä ajallisessa ja ennenkuin herra livistää Helsinkiin.

RAILA

Onnittelen, onnittelen! (Puristaa molempain kättä.) Turhaan ette morsiantanne äsken kehunut!

ALATALON ISÄNTÄ tulee onnittelemaan.

No, Maija ei navettaan läkähdy, siitä voin panna niskani pantiksi.

ALATALON EMÄNTÄ onnitellen.

Saipa Ylitalo nyt hoitajan, johon voi luottaa.

OLLI ryntää esiin.

»Ottiatuota» — tuota! (Onnittelee nauraen.)

MAIJASTIINA onnittelee.

Nyt ei Maijan kai tarvitse enää sirkkoja kuunnella!

(Naurua ja muiden vierasten onnittelua.)

RAILA

No, Alitalon isäntä ja herra Kallio. Milloinka luulette että pääsemme viettämään tupaantuliaisjuhlaa Ylitaloon?

KALLIO

Jos Alitalon isäntä huomenna vahvistaa luovutuspaperin ja talo on tyhjänä ja käyttökunnossa, niin eiköhän juhlimaan päästä jo ensi viikoilla!

MAJATALON ISÄNTÄ nykäisee vaimoaan.

— Kuuntele, äiti!

MAJATALON EMÄNTÄ

— — Mitä — mistä on kysymys?

ALATALON ISÄNTÄ

Talostani vaan Ylämaassa Lupasin sen näet Kalliolle vuokraa vastaan.

MAJATALON EMÄNTÄ huudahtaa.

Vävylleni! Ei hän mitään vuokratiloja tarvitse! Hänelle on talo Korvella ja sata tynnyrinalaa maata ja sen annan minä hänelle myötäjäisissä!

RAILA

Hurraa! Eläköön Majatalon emäntä, eläköön!

KAIKKI

Eläköön! Eläköön! Eläköön!

ERÄS VIERAS portilla.

Matti tulee! Matti tullee ja karkuri on rattailla!

(Hälinää — juoksua portista ulos, ääniä.

»Matti», »Karkuri», »Onko mahdollista».)

RAILA

Olisiko mahdollista, että Matti olisi saanut sen karkurin kiinni!

ERÄS VIERAS

On, on! Aivan totta. Tuonne sitoo paraillaan hevosta!

KALLIO

Sitten on Matti maineensa pelastanut!

(Kaikki tunkeilevat porttia kohden.)

ERÄS VIERAS

Tuossapa Matti jo onkin.

MATTI tulee mahtavana perältä.

Ehtoota!

USEAT

Ehtoota!

MATTI

Täällä vietetään juhlaa?

RAILA

Niinhän täällä vietetään, miks'et sinä ole ollut mukana!

MATTI arvokkaasti

Virka-asiat… Vai vietetään täällä juhlaa!

USEAT

Vietetään.

RAILA

Elojuhlaa!

ÄÄNI joukosta.

Ja kihlajaisia! Kohta rupeamme tanssimaan tuletko mukaan Matti?

MATTI

Eipä tässä kerkiä. Tulin vain sivumennen pistäytymään.

RAILA

Onko totta mitä tuo mies sanoi, että olet napannut sen karkurin kiinni?

MATTI

Tulihan tuo napattua. — Kenen kihlajaisia vietätte?

KALLIO

Minun ja tulevan vaimoni.

MATTI

Soo — vai oikein herran? No kenen se herra nai?

KALLIO

Tulevan vaimoni, jos sallitte?

MAIJA

Minut, Matti'

MATTI

Häh! — Mutta sinähän — — —? Eikös sinun pitänyt tulla minulle?

MAIJA

Mitä sinä minulla tekisit? Onhan sinulla karkuri!

RAILA

Mutta mihin sinä sen karkurin, Matti, jätit?

MATTI

Hevosessa on ja kytkettynä. Kyllä se pysyy!

RAILA

Mutta jos hän karkaa hevosineen päivineen?

(Äänettömyys.)

MATTI

Perhana!

(Juoksee äkkiä ulos. Yleistä naurua.)

ALATALON ISÄNTÄ

Ja nyt hyvät juhlavieraat. Tämän päälle iloinen tanssi ja sitten kaikki uutispöytään.

ÄÄNIÄ

Hyvä, hyvä!

Vieraat menevät tupaan. Viulu alkaa soida.

Väliverho

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK TIES MIKÄ LIE! ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

TIES MIKÄ LIE!

HENKILÖT:

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

TOINEN NÄYTÖS.

KOLMAS NÄYTÖS.

NELJÄS NÄYTÖS.

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE