Tuhatvuotinen valtakunta
Author: Heikki Välisalmi; Upton Sinclair
Date: 2025-07-21T00:00:00+00:00
Keywords: Science fiction plays; Utopias -- Drama; Two thousand; A.D. -- Drama; End of the world -- Drama; Millennium (Eschatology) -- Drama; Utopian plays

The Project Gutenberg eBook of Tuhatvuotinen valtakunta

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Tuhatvuotinen valtakunta

Nelinäytöksinen näytelmä Upton Sinclairin romaanin mukaan

Author: Heikki Välisalmi

Upton Sinclair

Release date: July 21, 2025 [eBook #76543]

Language: Finnish

Original publication: Helsinki: Kust.Oy Kansanvalta, 1928

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK TUHATVUOTINEN VALTAKUNTA ***

language: Finnish

TUHATVUOTINEN VALTAKUNTA

Nelinäytöksinen näytelmä

Upton Sinclairin romaanin mukaan Kirjoittanut

HEIKKI VÄLISALMI

Helsingissä, Kustannusosakeyhtiö Kansanvalta, 1928.

HENKILÖT:

Billy Kingdon, insinööri. Lumley-Gotham. Viviana, hänen vaimonsa. Helena, | edellisten tyttäriä. Eloise, | Lumley-Gotham nuor., edell. poika. Granville, valtiosihteeri. Harlemin arkkipiispa. Reginald Simpkins, runoilija. Harold de Puyster, sanomalehtimies. Sarita Knickerbocker-Smythe. Jessup, osaston johtaja. Tuttle, ylihovimestari. Vieraita, palvelijoita, vartijoita.

Aika: Kolmas vuosituhat j.Kr.

ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

(Huvi-palatsin juhlasalin etuhuone. Taustalla upea, äärettömällä kirjavuudella ja loistolla koristeltu sali, jonka erottaa eteishuoneesta korkeintaan läpinäkyvä verho. Sekin vedetään syrjään joka kerta, kun aukon kautta liikutaan. Etualalla, varsinaisella näyttämöllä, joka myöskin on varsin omalaatuisesti ja omituisesti koristettu, vasemmalla radion kovapuhujaa muistuttava automaattinen puhelin. Hiukan oikealla komea kultainen tuoli, muita verhottuja istuimia (penkin tai sohvan tapaisia) siellä täällä seinämillä. Seinät verhotut, permanto kulta-mosaiikkia. Kummallakin sivustalla käytävät. — Iltamyöhä.)

ENSIMMÄINEN KOHTAUS.

Billy Kingdon ja ylihovimestari Tuille.

Tuttle (suuri ja voimakas mies koreaan ylihovimestarin virkapukuun puettuna). Asianne, olkaa hyvä!

Billy (nuori komea mies ilmailijan puvussa). Olen lentokoneen kapteeni.

Tuttle. Saanko luvan nähdä passinne? (Billy antaa taskustansa passin, jota ylihovimestari hetkisen katselee). Ottakaa huomioon, että herra Lumley-Gotham on myöskin palatsissa. Viikko sitten tekivät muutamat anarkistit murhayrityksen maailman valtiasta vastaan, ja sen vuoksi on ryhdytty kaksinkertaisiin varokeinoihin. Passissa täytyy olla varmennusmerkki.

Billy. Olen kyllä ajatellut sitäkin.

Tuttle (muuttuen silminnähtävästi suopeammaksi). Te olette kovin nuori mestarilentäjäksi.

Billy. Olen tehnyt ankarasti työtä.

Tuttle. Teidän on tänä iltana suoritettava elämänne tärkein tehtävä. Toivotan onnea! (Poistuu oikealle. Kohta tulee vastakkaiselta puolelta Helena.)

TOINEN KOHTAUS.

Billy ja Helena.

Helena (nuori kaunis nainen, huomaa Billyn). Billy Kingdon!

Billy. Helena!

Helena. Billy, mitä tämä merkitsee?

Billy (naurahtaen). Se merkitsee sitä, että minä olen lentokoneen kapteeni.

Helena. Sinä, Billy Kingdon!

Billy. Minun nimeni on nyt Smith, Henry Smith.

Helena. Mutta he tuntevat sinut! Oli mieletöntä tulla tänne!

Billy. Minä olen aika lailla muuttunut kuluneiden viiden vuoden aikana, Helena. Ei sinun tarvitse olla levoton.

Helena. Mutta isäni tulee tänne. Hän antaa tappaa sinut!

Billy. Minä olen jo ennenkin antautunut'moneen vaaraan. Minä panin henkeni alttiiksi luopuessani omasta luokastani ja liittyessäni työväen joukkoon.

Helena. Mutta miksi ryhdyt näin mielettömiin yrityksiin? Etkö tiedä, että miehenikin tulee tänne?

Billy (huudahtaen). Älä puhu hänestä!

Helena. Mutta ajattele, mitä hän tekisi, jos tuntisi sinut! Kuinka voit olla niin ajattelematon?

Billy. Syynä on uusi jättiläislentokone, ilmojen kuningas!

Helena. Miten voit välittää niin paljon yhdestä lentokoneesta!

Billy (hetken vaitiolon jälkeen ja katsellen Helenaa tutkivasti kasvoihin). Ei, Helena, minä tulin toisesta syystä! — Minä tulin tänne sinun tähtesi! Vastaa minulle, rakastatko vielä minua?

Helena. Minä en uskalla vastata, Billy.

Billy. Senkö vuoksi, että olet naimisissa?

Helena. Osaksi sen vuoksi..

Billy. Helena, eihän se ollut mikään avioliitto, vaan kauppa! Sinä tiedät, ettei miehesi rakastanut sinua. Sinä tiedät, että hän tahtoi vain Lumley-Gothamin tyttären, saadakseen hänen isänsä valtaansa.

Helena. Älä kaiva kaikkea tuota esille, minä en siedä sitä.

Billy. Minä kaivan sen esille — sillä minä tahdon viedä sinut mukaani.

Helena. Minne? Mihin me voisimme kätkeytyä, ettei mieheni löytäisi meitä, Billy? Sinä et voi aavistaa, kuinka hyvin hän on järjestänyt urkintakoneiston.

Billy (nauraen). Ei kukaan tiedä sitä niin hyvin kuin minä. Minähän autan häntä pitämään maailmaansa käynnissä. — Mutta kuulehan, minä en ole tullut ilman suunnitelmaa. Olenhan minä lentokoneen kapteeni, ja minä nousen heidän ja meidän oman kohtalomme herraksi kahdenkymmenenneljän tunnin ajaksi. Me lähdemme tänä iltana suurelle lentomatkalle. Minä olen mukana olevista ainoa, joka tiedän, miten uutta lentokonetta on hoidettava. Minä selitän, että koneistossa on jokin vika, ja kun olemme päässeet Keski-Afrikkaan, laskeudumme alas jollekin autiolle paikalle ja minä menen tutkimaan potkuria. Sinä seuraat minua kenenkään huomaamatta. Minä laitan koneiston sellaiseen kuntoon, että se lähtee käyntiin ja niin nousevat he taas ilmaan ilman meitä. Hämmästyksissään he eivät osaa sinua kaivata. He luuleva että sinä olet pudonnut alas.

Helena. Mutta Billy, miten heille sitten käy?

Billy. Lentokone pysyy itsestään tasapainossa. Se on yhtä turvallinen ilmassa kuin korkki veden pinnalla. He kulkeutuvat edelleen, kunnes heidät löydetään. Langattomalla puhelimella he pääsevät yhteyteen lähimmän pelastusaseman kanssa, ja heidän kulkunsa saadaan heti pysähtymään. Meillä on uusia kojeita sitä varten. Apuretkikunta saavuttaa heidät muutamissa minuuteissa ja antaa heille luotsin, joka ohjaa heidät kotiin. Voitko otaksua, että maailma sallisi tapahtuvan jotakin omistajalleen Lumley-Gothamille?

Helena. Mutta miten kävisi meille, kun joutuisimme yksin erämaahan?

Billy. Meillä on luonnollisesti ruokaa ja aseita. Minä olen ryhtynyt kaikkiin välttämättömiin toimenpiteisiin. Sinun puolisosi ei ole vielä keksinyt mitään keinoa, jolla voisi löytää yksinäisen ihmisen Keski-Afrikan erämaasta. (Huomatessaan Helenan epäröinnin.) Helena, mitä arvoa elämällä on muuten meille? Minä olen matkustanut maailman kaukaisimpiin ääriin unohtaakseni sinut. Minä olen pannut henkeni vaaraan satoja kertoja — mutta näyttää siltä, etten voi kuolla, ja minä tiedän, etten voi elää ilman sinua.

Helena (pelon vallassa). Voi, odota, odota! Anna minulle aikaa. Sinun täytyy antaa minun ajatella asiaa.

Billy. Sinulla on vielä monta tuntia ajattelemisen aikaa. Mutta salli minun sanoa eräs asia: mitä sinä päättänetkin, niin kaikissa tapauksissa on lentokone pysähtyvä ja minä olen jäävä siitä pois. Ymmärrätkö?

Helena (kuiskaten). Kyllä, kyllä. (Huomatessaan vieraitten alkavan saapua, poistuu kiireesti oikealle. Billy katoaa samalla vasemmalle.)

KOLMAS KOHTAUS.

(Kaksi palvelijaa oikealta, jääden ovelle. Muutamia vieraita saapuu ja jää hetkeksi huoneeseen. Hetken perästä taas uusia vieraita. Toiset vieraat poistuvat perälle juhlasaliin, jossa syntyy liikettä ja keskustelua ryhmissä.)

Tuttlle de Puyster ja vähitellen muut vieraat.

Tuttle (on saapunut edeltä oikealle johtavan oven lähelle. Jonkin ajan kuluttua hänen jälkeensä tulee) Mr de Puyster (puettuna luumunväriseen pitkäliepeiseen ja suurin kultaisin napein koristettuun takkiin, ruusunpunaiseen kaulaliinaan ja värillisiin käsineihin, jotka kaikki yhdessä merkitsevät sanomalehtimiehen virkapukua. Ojentaa nimikorttinsa Tuttlelle.)

Tuttle (lukee selvällä äänellä). Herra Harold de Puyster, Yleismaailmallisen Sanomalehtiliiton uutistenhankkija.

de Puyster. Onko passissa oikea varmennusleima?

Tuttle. On.

de Puyster (tekee läsnäoleville monia kuvastelevia kumarruksia, ja menee sitten puhelimen ääreen. Langaton puhelin toimii välittömästi, minkä vuoksi hän puhuu nopeasti). Yleismaailmallinen Sanomalehtiliitto. Halloo. Onko kunnallisosasto? Ottakaa selostukseni tämän illan vieraista! Yleiskuvaus uudesta juhlasalistahan teillä jo on. Hyvä!

(Eloise Lumley-Gotham ja Reginald Simpkins tulevat oikealta, mistä kaikki muutkin vieraat).

Tuttle (esittää). Neiti Eloise Lumley-Gotham ja runoilija Reginald Simpkins!…

de Puyster. Kuulitteko esittelyn? Hyvä. Lisätkää: emännän kaunis ja lumoava nuorempi tytär. Runoilijasta kertovat huhut, ettei hän aio tyytyä lepäämään laakereillaan, vaan haluaa kohottaa illan tunnelmaa esittämällä runon »Lumley-Gothamin suku». — Vieraita tulee lisää, olkaa tarkkaavaisia!

(Sarita Knickerbocker-Smythe, hieman karkeapiirteinen ja isohko nainen, jalokivillä koristeltu, saapuu).

Tuttle (esittelee). Neiti Sarita Knickerbocker-Smythe.

(Harlemin arkkipiispa, pyylevä mies, jonka kasvoilla aina on hymy, tulee. Hänellä on purppurainen viitta ja ketjut kaulassa).

Tuttle. Hänen korkea-arvoisuutensa Harlemin arkkipiispa.

(Vieraat tervehtivät toisiaan kumartaen ja vaihtaen jonkin sanan hiljaa keskenään).

(Lumley-Gotham nuorempi, laiha ja sairaan näköinen nuorukainen, rinnassa tähti, tulee).

Tuttle. Herra Lumley-Gotham nuorempi.

de Puyster (erikoisen juhlallisesti). Lisätkää nimen perään: hän on se onnellinen nuori mies, joka kerran on omistava enemmän kuin puolet Yhdysvaltain kiinteästä omaisuudesta. Hänellä on rinnassaan tähti, jonka hän on hiljattain saanut lahjaksi pyhäkoululuokaltaan.

Eloise (veljelleen). Äiti myöhästyy.

L.-G. nuorempi (joka ei ole tervehtinyt muita kuin sisartaan). Äiti ei myöhästy milloinkaan.

Eloise. Mutta minä tarkoitan — aikaan nähden.

L.-G. nuor. Äiti on ajan valtijatar. (Astuu juhlasaliin taustalle, jonne joku muukin vieraista on siirtynyt).

Helena (äskeisessä, paljon yksinkertaisemmassa puvussa kuin muut, tulee).

Tuttle. Rouva St. Erskine Granville.

de Puyster (yhä puhelimessa hieman ivallisesti). Lisätkää: Hänen pukunsa oli hänen omintakeisen kauneusaistinsa mukainen.

Eloise (katsoo pitkään sisareensa, tyytymättömänä). Helena, olisit toki voinut pukeutua tilaisuuteen paremmin sopivaan pukuun!

Helena (rauhallisesti). Rakkaani, jos tietäisit, kuinka vaikeata minun oli tulla tänne, niin olisit tyytyväinen nähdessäsi minut missä puvussa tahansa. (Lähtee juhlasaliin taustalle).

(St. Erskine Granville, aristokraatin näköinen mies, jolla on sileiksi ajetut askeetin kasvot ja koko olemuksessa huomattavasti kyynillisyyttä, tulee oikealta).

Tuttle. Herra St. Erskine Granville. (Toiset vieraat katselevat Granvilleä melkein peloissaan).

de Puyster. Lisätkää… joka on ensimmäisen kerran moniin kuukausiin jättänyt hallitushuolet syrjään kunnioittaakseen läsnäolollaan loistavia pitoja.

Granville (Reginaldille). Sanokaa, että hän lopettaa tuon lörpöttelynsä.

Reginald. Anteeksi, mitä sanoitte?

Granville. Sanokaa hänelle, että hän jättää minut mainitsematta.

Reginald. (rientää kiireesti de Puysterin luo ja sanoo hänelle jotakin).

de Puyster (hätäisesti puhelimeen). Ei saa painattaa mitään äskeisestä! Muistakaa vain, ettette…

(Harlemin arkkipiispa on liikuttuaan vieraitten keskuudessa saapunut valtiosihteeri Granvillen luo).

Granville. Hyvää iltaa, piispa. Olettepa tekin vaivautunut tänne pilvenpiirtäjän huipulle. Nyt te todellakin olette monta kerrosta taivasta lähempänä.

Arkkipiispa. Herra valtiosihteeri suvaitsee olla hyvällä tuulella.

Sarita (keimaillen Granvillelle). Onko teillä jotakin sanomista minulle?

Granville. Voitte olla vakuutettu, neiti Sarita, että jos minä kykenisin tuntemaan suurta intohimoa, niin ei sen esine voisi olla kukaan muu kuin te.

Eloise (nauraa iloisesti, minkä johdosta Granvillen huomio kääntyy häneen)…

Granville. Kuinka voit, Eloise?

Eloise. Kiitos kysymästä, hyvin. Tiedätkö, että Helena on täällä?

Granville. Mitä? Minun neitseellinen vaimoniko? Mitä se merkitsee? Ovatko kaikki yhteiskunnalliset pulmat ratkenneet? Onko koko köyhälistö jo kasvatettu? (Katselee ympärilleen ja huomaa Helenan, joka äskeisen kohtauksen aikana on tullut taustalta ja lähestynyt. Menee hänen luokseen.) No, rouva Granville, mitä ihmettä meidän on kiittäminen tästä viattomasta ilosta?

Helena. Osaksi sitä seikkaa, etten lainkaan aavistanut teidän tulevan tänne.

Arkkipiispa (on seurannut Granvilleä ). Helena, saanko puhua kanssanne?

Helena. Mistä on kysymys?

Arkkipiispa. Pyydän teiltä suosion osoitusta. Kun tämä onnellinen kohtaaminen nyt on tapahtunut, niin pyydän teitä ajattelemaan, kuinka iloiseksi äitinne tulisi, jos te ja miehenne suostuisitte esiintymään yhdessä suuressa juhlatilaisuudessa. Ajatelkaa…

Helena. Mitä syytä teillä on sekaantua tähän asiaan?

Arkkipiispa. Sehän kuuluu minun virkaani. Kodin ja aviosäädyn…

Helena. Avioliitto tarkoittaa antamista ja ottamista. Kysykää mieheltäni, onko hän milloinkaan antanut minulle mitään.

Granville. Kysykääpä häneltä, onko hän joskus antanut minulle jotakin?

Helena. Minä annoin hänen käytettäväkseen isäni omaisuuden ja valtiovallan! Vallan hallita miljoonien ihmisten elämää, pakottaa heidät mukaantumaan tahtoonsa. Mahdollisuuden nähdä heitä kidutettavan, musertaa heidät mitättömiksi, ja sitten pilkata heitä siksi, että ovat voimattomia. Juuri sitä hän etsi avioliitosta, ja sen hän saikin. Nyt hän voi nauttia siitä! (Kääntyy halveksivin elein ja menee syrjemmälle.)

Granville (nauraen). Siinä on nainen, jolla on tikari kielenä, hyvä piispa.

Arkkipiispa. Mutta hän on myöskin älykäs nainen, erittäin älykäs.

Granville. Hän koettaa ratkaista Jumalan arvoituksia. Mutta ne ovat ratkaisemattomia, ne ovat pelkkää ivaa.

(Kaikki siirtyvät vähitellen juhlasaliin. Ylihovimestari ja palvelijat menevät oikealle.)

NELJÄS KOHTAUS.

Helena ja Billy. (Edellinen on vetäytynyt syrjään vasemmalle.
Billy tulee samalta suunnalta, jonne hän äsken katosi.)

Helena. Billy, minä tahtoisin, että sinä luopuisit aikeestasi.

Billy. En milloinkaan!

Helena. Mutta minä en tule mukaan.

Billy (tarttuen kiivaasti Helenan käteen ja vetäen häntä puoleensa). Helena, minä rakastan sinua! (Helena ensin vastustelee, mutta sulkeutuu sitten Billyn syleilyyn.) Minä en voi jättää sinua tänne.

Helena. Billy, tämä merkitsee kuolemaa! Luovu yrityksestä, jos rakastat minua.

Billy. Rakastan sinua liian paljon. Ja juuri siksi minä en voi siitä luopua. Sinun täytyy tulla mukaan, minä en voi elää ilman sinua.

Helena. Kuule minua, Billy…

VIIDES KOHTAUS.

Edelliset ja Granville (tulee takaisin, myöhemmin vartijat).

Granville (on katsellut ja kuunnellut kohtausta). Tässähän on karkuri Billy Kingdon, ja työläisen puvussa. Miten te olette tänne päässyt?

Billy. Olen lentokoneen kapteeni.

Granville. Vai niin? Millä nimellä?

Billy. En omallani.

Granville. Olette siis pannut henkenne peliin.

Billy. Niin olen tehnyt. Eihän se tapahdu ensimmäistä kertaa, kuten tiedätte.

Granville. Mistä johtuu tämä mielettömyys?

Billy. He ottivat Helenan minulta ja antoivat hänet teille. Silloin minä hävisin ihmisten ilmoilta. Mutta minun pakooni oli muitakin syitä. Teidän maailmassanne ei ole mitään, jolle mies voisi työtarmonsa omistaa. Katselkaa tämän illan näytelmää, näitä nukkeihmisiä, näitä kullattuja pökkelöitä!

Granville. Jonkun on heitä hallittava.

Billy. Ehkä se tehtävä sopii teille, mutta ei minulle. Lentokoneessa on toki jotakin todellista.

Granville. Lapsen leikkikalu! Ja te nyt leikitte sillä, te, joka olisitte voinut nousta valtiolaivan komentosillalle!

Billy. Te teitte sen orjalaivaksi! Sen komentaminen huvittaa teitä, mutta ei minua. — Minä halusin tietää, miten Helena voi, ja sen vuoksi minä tulin tänne.

Granville. Te näytte päässeenkin siitä selville.

Billy. Olenpa kyllä! Hän on samaa mieltä kanssani, ja tänä iltana me 'matkustamme.

Granville. Mitä? (Hän tekee eleen kutsuakseen vartijoitaan, jotka ovat aivan lähellä oviverhojen suojassa.)

Billy (on huomannut hänen aikeensa, vetää esille revolverin). Jos liikutatte sormeakaan, olette kuoleman oma!

Helena (heittäytyen väliin). Billy, malta mielesi! (Hetken vaikeneminen.)

Billy. Helena, nyt on kysymys meidän jommankumman hengestä.

Helena (huudahtaen). Ei, Billy!

Billy. Sinun on valittava meistä toinen. Hän on murhannut miljoonia ihmisiä kukistaessaan vallankumouksia. Minä voin surmata hänet nyt äänettömästi, ja me pääsemme pakoon lentokoneella. Mutta jos hän saa elää, ottaa hän minulta hengen.

Helena. Minä vetoan isääni. Hän on pelastava sinut!

Billy. Minä olisin jo saanut surmani, ennenkuin isäsi olisi kuullut minusta puhuttavankaan.

Helena (kääntyen mieheensä, jonka kasvoilla lepää yhä entinen hymyn häivä). Granville…

Billy (keskeyttäen). Älä tuhlaa aikaa! Kumpi meistä saa jäädä elämään? Valitse!

Helena (kauhuissaan). Kuinka voisin olla onnellinen, jos mieheni veri tahraisi käsiäni?

Billy (ollen hetkisen vaiti ja katsellen Granvilleä, synkistyen). Onko se viimeinen sanasi?

Helena (melkein kuiskaten). Sinä et saa tappaa häntä.

Billy (pistää revolverin taskuunsa, kääntyy mennäkseen).

Granville (nostaa samalla kätensä, jolloin kaksi vartijaa heti syöksyy Billyn kimppuun).

Helena (huudahtaa tukahdutetusti). Raakalainen! — Nyt isän luo. (Poistuu oikealle.)

Granville.. Yksinäiseen koppiin. (Lähtee taustalle.)

(Vartijat vievät Billyn vasemmalle).

KUUDES KOHTAUS.

Kaikki aikaisemmin tulleet, paitsi Helena, vieraita, Tuttle, rva Lumley-Gotham.

(Alkaa kuulua soittoa, joka ensin on melkoisen kovaa, mutta pian hiljenee. Se ei saa missään tapauksessa häiritä vuorosanoja. — Ensin tulee oikealta ylihovimestari Tuttle. Vieraat tulevat taustalta asettuvat ryhmiin. Sitten asettuu kaksi palvelijaa oikealle johtavalle ovelle, josta kohta astuu sisälle rva Lumley-Gotham jäljessään lisää vieraita, puettuna karmosiinipunaiseen samettiin, kolmasosa ruumiista timanttien peitossa. Vyötäisten kohdalla on kokonainen timanttipanssari. Sen lisäksi on hänelle timanttikruunu, ja jalokivillä koristettuja renkaita kyynärpäihin asti. Hän on vanha, suuri nainen, jolla on käheä, hiukan katkonainen ääni.)

Tuttle (esittää). Rouva Lumley-Gotham.

Vieraat. Me tervehdimme teitä, rouva Lumley-Gotham!

Rva L.-G. Olkaa tervetulleet Huvilapalatsiin, rakkaat ystävät!

de Puyster (on kiiruhtanut puhelimen luokse. Puhuu siihen sinä aikana kuin esittely ja tervehdysmenot suoritetaan). Kansalaisten Liittomarssin sävelten kaikuessa saapuu juhlan emäntä Viviana Athestan de Smithkins Lumley-Gotham tähän temppeliin, joka on pyhitetty suojapaikaksi niille, joiden huostaan Jumala äärettömässä viisaudessaan on uskonut maan talouden ja omaisuuden hoidon.

Harlemin arkkipiispa (rva G:lle). Oi, rouva Lumley-Gotham, kuinka ihastuttava onkaan olemuksenne! Nuoruuden tunteet täyttävät minut teitä katsellessani! Toivoisin, että kaikki teidän kateelliset kilpailijanne olisivat nyt täällä teitä näkemässä.

Reginald (käsikirjoitus kädessään). Suvaitkaa, oi yhteiskunnan armollinen valtijatar, ottaa vastaan tämä kunnianosoitus, jolla tahdomme tehdä tuleville sukupolville tunnetuksi Lumley-Gotham-suvun mahtavuuden.

Rva L.-G. (ottaen käsikirjoituksen runoilijalta). Kiitos, Reggie.

Reginald Simpkins. Minä toivon saavani tilaisuuden lausua sen teidän vieraillenne. Muuten Eloise ja minä olemme saaneet valmiiksi menuetin, jonka te meille suunnittelitte: Haluatteko nähdä meidän esittävän osan loppunäytöksestä? (Alkaa tepastella omituisia tanssiaskeleita, jolloin kääntyy selin, eikä huomaa, että rva L.-G. poistuu taustalle. Hetken kuluttua hän kääntyy, huomaa asian laidan ja nolostuu. Toiset vieraat ilostuneita.)

(Yleisen iloisuuden ja juuri alkaneen puheensorinan katkaisee äkillinen ja räikeä torven toitotus.)

Eloise. Hyi, kuinka inhoittavaa!

Sarita. Eikö hän nyt olisi voinut jättää meitä rauhaan tänä iltana?

Arkkipiispa. Rakas nuori nainen, kyllä kai hänen sallitaan katsella tätä Huvipalatsia, jonka kustannukset hän on itse suorittanut.

Sarita. Katselkoon vain, mutta älköön hätyyttäkö vieraitaan kuin lampaita.

(Kaikki muut paitsi Granville menevät taustalle.)

SEITSEMÄS KOHTAUS.

Granville, Lumley-Gotham, kolme vartijaa, palvelijoita, myöhemmin Lumley-Gotham nuorempi ja Jessup.

(Aluksi kuuluu vielä pari torven toitotusta, vaikka ei niin kovaa ja vihlovaa kuin äsken, sitten astuu sisälle kolme vartijaa, jotka nuuskivat tarkasti joka nurkan minkä jälkeen jäävät seisomaan yksi kullekin ovelle.)

Lumley-Gotham (tulee oikealta. Hän on vanha, laiha, kaljupäinen ja hampaaton mies, jonka kasvot ovat terävät ja kokoonkutistuneet. Hänen luonteensa pääominaisuuksia ovat ahneus ja pelkuruus, varsinkin viimeksimainittu. Liikkuessaan hän kurkistelee kaikkiin suuntiin, eikä koskaan astu monta askelta kääntymättä hermostuneena katsomaan taakseen. Häntä taluttaa sisälle kaksi palvelijaa. Hän vaipuu väsyneenä ja huoaten istumaan isoon nojatuoliin oikealle.)

Granville (astuen esiin hymyillen). Hyvää iltaa! (Hetken perästä.) Tahdotteko nyt tavata Jessupia?

Lumley-G. Minä olen väsynyt, haluan levätä.

Granville. Muistatte kai, että asia on tärkeä?

Lumley-G. (kiusaantuneena). Kyllä, kyllä. — Kutsu hänet tänne.

Granville (oikealla uloskäytävällä seisovalle vartijalle). Kutsu tänne keksintöosaston johtaja. (Vartija poistuu hetkeksi ja palaa sitten entiselle paikalleen. Kohta lähestyy takaovella seissyt vartija Granvilleä ja kuiskaa tälle jotakin.) Poikanne haluaa tavata teitä.

Lumley-G. Onko hänestä tehty tiedusteluja?

Granville. On kyllä.

Lumley-G. Hyvä on.

(Vasemmalla ovella seisova vartija on lähestynyt Granvillea ja tehnyt tälle merkin.)

Granville. Teidän seitsemäs aterianne on valmis.

Lumley-G. Hyvä on.

Lumley-G. nuor. (astuu vartijoitten välitse sisään. Lähenee isäänsä lausuen tälle kunnioittavasti). Miten voitte, isäni?

Lumley-G. (kuivasti ja pistävästi). Sangen huonosti… Mitä tahdot?

Lumley-G. nuor. Vain nähdä teitä, isä.

Lumley-G. Lörpötystä.

Lumley-G. nuor. Isä ei saa unohtaa minua kokonaan! Ymmärtääkö isä?…

Lumley-G. En, en ymmärrä.

Lumley-G. nuor. (hätääntyneenä). Te ette voi hyvin, isä! Älkää lähtekö lentoretkelle tänään. Te voitte tulla merikipeäksi, isä.

Granville (keskeyttäen). Matkan on järjestänyt isänne lääkäri.

Lumley-G. Minä tarvitsen huvia… Etkö sinä tule mukaan?

Lumley-G. nuor. (hermostuneena ja kauhistuen). Mitä? Minäkö mukaan lentoretkelle?

Granville. Ei ole mitään vaaraa. Kaikki ilmalaivat on pidätetty liikenteestä. Yöpostin kuljetuskin on kielletty. Koko avaruus on meidän hallussamme. Yhteentörmäystä ei voi tapahtua.

Lumley-G. nuor. (yhä hädissään). Isä, isä, minä pyydän, älkää matkustako!

Granville (nuoremmalle Lumley-G:lle). Hyvä herra, lääkäri on määrännyt, ettei isäänne saa häiritä aterian aikana.

(Eräs vartija on lähestynyt kädessään kultainen tarjotin. Sillä olevalla kultaisella lautasella on tusinan verran tabletteja.)

Granville (ottaa tarjottimen ja menee Lumley-G:n ja hänen poikansa väliin, edelliselle). Olkaa hyvä!

Lumley-G. Kuinka monta minä saan ottaa?

Granville. Yhden.

Lumley-G. (ojentaa kuivan ja vapisevan kätensä hypistellen epävarmana kaikkia tabletteja. Valitsee sitten kaksi ja antaa eräälle vartijalle). Syö nämä! (Katselee tarkkaan vartijaa, ettei tämä voi piiloittaa tabletteja hihoihinsa, vaan ne todellakin syö. Odottaa hetken tulosta. Sitten ottaa vielä yhden tabletin, katselee sitä pitkään ja antaa lopulta pojalleen.) Sinä syöt tämän. (Lumley-G. nuor, tottelee määräystä, minkä jälkeen L.-G. ottaa vielä yhden tabletin käteensä antaen samalla Granvillelle merkin, että tarjottimen saa viedä pois.) Minä syön tämän hetken kuluttua.

(Palvelija vie pois tarjottimen. Toinen palvelija tulee samalla kuiskaamaan jotakin Granvillen korvaan.)

Granville. Jessup, keksintöosaston johtaja.

Lumley-G. Onko hänestä tehty tiedusteluja?

Granville. On kyllä.

Jessup (voimakas ja kunnioitusta herättävä virkapukuinen mies, jonka rinta on jalokivillä koristettujen ritarimerkkien peitossa, kumartaa juhlallisesti Lumley-G:lle). Valmis palvelukseenne, herra.

Granville. Asia koskee niitä toimenpiteitä, joita osastonne on toimeenpannut radiumin voimalähteiden selvillesaamiseksi.

Jessup. Mitä tarkoitatte, herra?

Granville. Ne ovat vaarallisia. (Ottaa taskustansa sanomalehtileikkeleen.) Tässä kirjoituksessa todetaan, että professori Holcomb on keksinyt uuden alkuaineen, jota hän nimittää radiumiitiksi ja joka kehittää tehokkaampaa voimaa kuin mikään aikaisemmin tunnettu aine, tunkee kaikkien esineiden läpi ja tuhoaa kaiken elollisen. Onko tämä totta?

Jessup. On, herra.

Granville. Entä jos radiumiitti joutuu jonkun anarkistin tai hullun käsiin? Millä tavoin silloin voidaan puolustautua murhaajaa vastaan? Teidän on lopetettava sellainen vaarallinen työskentely.

Jessup. Mutta, hyvä herra, ajatelkaahan, mikä merkitys radiumiitilla on. Se antaa niin paljon voimaa, että maan kaikki teollisuuslaitokset saadaan sillä pyörimään. Professori Holcomb voi synnyttää pisarasta merivettä niin paljon energiaa, että se riittää kuljettamaan rahtilentokoneen ympäri maapallon.

Lumley-G. (kiihkoisen ahnas loiste silmissään). Miksi te ette ole ennemmin siitä minulle ilmoittanut?

Jessup. Minun ilmoitukseni asiasta on ollut herra Granvillen hallussa jo viikon ajan.

Lmley-G. Minä sanon teille, mitä teidän on tehtävä. Emme voi pysäyttää töitä, vaan professori Holcomben on keksittävä minua varten jokin keino, jolla voin suojella itseäni radiumiittia vastaan. Ja sillä välin on Granvillen pidettävä huolta siitä, että minun henkivartijoitani lähetetään suojelemaan salaisuutta.

Jessup. Tahtonne on tapahtuva. (Kumartaa ja poistuu.)

Lumley-G. (kääntyen poikansa puoleen). Tunnetko itsesi aivan hyvinvoivaksi?

Lumley-G. nuor. Kyllä, isä.

Lumley-G. No niin, siinä tapauksessa luulen voivani syödä oman osani. (Syö tähän saakka kädessään pitämänsä tabletin.) Nyt saat mennä.

(Lumley-G. nuor, kumartaa isälleen ja poistuu huoneesta.)

KAHDEKSAS KOHTAUS.

Lumley-Gotham, Granville, vartijoita.

Vartija (tullen ilmoittamaan). Rouva Granville haluaa puhua isänsä kanssa.

Granville. Sitä ei voida sallia. Maailman valtias on juuri nauttinut ateriansa, eikä sen perästä saa häiritä hänen ajatuksiansa.

Lumley-Gotham (väsyneesti). Mistä nyt taas on kysymys?

Granville. Ei se ole mitään tärkeätä. (Vartijalle.) Vaimoni ei saa tavata häntä.

Vartija. Mutta hän on itsepäinen, herra; hän ei lähde pois.

Granville (vartijalle). Jos hän synnyttää melua, niin vangitkaa hänet.

Vartija. Vangitako puolisonne, herra?

Granville. Se on määräyksenä.

YHDEKSÄS KOHTAUS.

Edelliset. Helma. (Oikealta alkaa kuulua sanasotaa, minkä jälkeen
Helena tulee sisälle vartijoiden estelystä huolimatta.)

Helena. Kukaan ei voi estää minua pääsemästä isäni luo.

Lumley-G. (säikähtyneenä). Mitä tämä merkitsee?

Granville (astuen estävästi Helenan tielle). Seis!

Helena (Granvillesta välittämättä läheten isäänsä). Isä, minä tahdon puhua kanssasi.

Granville. Vaikene!… Ottakaa hänet kiinni!

Helena (vartijoitten lähestyessä koettaa kamppailla heitä vastaan). Isä, sinun täytyy kuunnella minua!

Lumley-G. (vapisevalla äänellä). Mitä tämä merkitsee? Mistä on kysymys?

Helena (vartijoille, joista pari on tarttunut hänen käsivarsiinsa). Kuinka te uskallatte? (Polkien jalkaansa.) Isä, käske noiden roistojen päästää minut irti!

Granville. Viekää hänet pois!

Lumley-G. Ei, ei, odottakaa… Mitä hän tahtoo? Mistä on kysymys?

Granville. Herra Lumley-Gotham, minä varoitan teitä kuuntelemasta häntä. Te tiedätte, että olette juuri syönyt ja tunnette lääkärinne varoitukset. Tällaisen varomattomuuden saatte kenties maksaa hengellänne.

Lumley-G. (vavisten, äärettömän pelon vallassa). Helena, kuinka uskallat häiritä minua? Tahdotko sinä riistää hengen isältäsi?

Helena. Oi, isä, isä, asiani on tärkeä, se ei siedä hetkenkään viivytystä… Isä, älä salli…

Lumley-G. (tukkii korvansa sormillaan ja rientää oikealle henkivartijoittensa seuraamana).

KYMMENES KOHTAUS.

Granville. Helena. Pari G:n vartijaa.

Helena (joka isänsä mentyä on luopunut vastarinnastaan). Voit antaa miehillesi määräyksen päästää minut vapaaksi. Minä en tee enää vastarintaa.

Granville. Minua ilahduttaa, että olet päässyt taas järkiisi. (Antaa vartijoille merkin päästää Helena vapaaksi.) Sinun pitäisi käsittää, ettet saa mitään aikaan.

Helena. Taistelu ei ole vielä loppunut.

Granville. Sinä aiot siis turvautua äitiisi, mutta salli minun vakuuttaa sinulle jo etukäteen, ettei sinun onnistu pelastaa Billy Kingdomin henkeä. Sinä voit vain häväistä itsesi.

Helena. Sinä sallit siis käyttää vaimoasi vastaan sellaisia aseita?

Granville. Kysymys ei ole siitä, mitä minä sallin, vaan siitä, mitä maailma sanoo tästä. Kaikki tietävät, että tuo nuori mies rakasti sinua, ennen kuin menit minun kanssani naimisiin. Kaikki tietävät, että hän juuri siitä syystä karkasi ja rupesi tavalliseksi työmieheksi. Nyt hän on tullut takaisin insinöörinä ja lentokoneen kapteenina, ja minä olen tavannut teidät karkaamisaikeissa. Mitä luulet kaikesta tästä sanottavan?

Helena. Se on minulle samantekevää. Minulle on tärkeätä vain hänen henkensä pelastaminen. Kaikki nämä vuodet minä olen ollut toimettomana ja antanut sinun hallita maailmaa mielesi mukaan, mutta jos sinä nyt ryhdyt tähän rikokseen, ja otat häneltä hengen, niin minusta tulee sinun leppymätön vihollisesi. Sinä luulet kenties voivasi uhmata minua, mutta minä vakuutan sinulle, että on tuleva päivä, jona kadut tekoasi.

YHDESTOISTA KOHTAUS.

Edelliset. Lumley-Gotham. Henkivartijoita.

(Kuuluu torventörähdyksiä, minkä jälkeen henkivartijoitten seuraamana
Lumley-G. syöksyy huoneeseen).

Lumley-G. (kiihtymyksestä hengästyneenä). Granville!

Granville. Mitä nyt?

Lumley-G. Katsokaa! Taaskin radiumiitti. Minä en tahdo olla mukana tässä puuhassa.

Granville (ottaa L.-G:n kädessään pitämän sanomalehden, lukee). »Tänä iltana näytti professori Holcomb tiedemiestovereillensa ja Yleismaailmallisen sanomalehtiliiton edustajalle ilman pitävästi suljetun kvartsipullon, jonka kemiallinen rakenne on…» — Mikä tällä sitten on vikana?

Lumley-G. Jatkakaa! (Osoittaen lehteen.) Toiselta palstalta — tuosta.

Granville (jatkaa lukuaan). Ainoa vaikeus on, että X-radiumiittia, jonka nimen keksijä on aineelle antanut, ei voida kontrolloida. Se saatiin syntymään tyhjässä astiassa. Jos se sattumalta joutuisi ilman yhteyteen, tulisi siitä olemaan kauheammat seuraukset kuin yksikään ihminen osaa kuvitella. Pulloa säilytetään puuvillaan käärittynä, ja yksi laboratorion asistenteista vartioitsee sitä päivin ja öin. Professori selitti, että jos pullo särkyisi, olisi seurauksena kaiken elimellisen elämän häviäminen maan pinnalta. (Puhuu.) Tämähän on mieletöntä.

Lumley-G. (kauhuissaan). Jos tuo pullo nyt särkyy, saan minä surmani.

Granville. Mutta sehän ei voi olla totta!

Lumley-G. Se on totta! Jatkakaa!

Granville (lukee). Tämän osoitti sitovalla tavalla todeksi se surullinen kuolema, joka kohtasi professori Clarkia. Kuten muistetaan, oli professori Clark juuri kokeilemassa aivan vähäisellä radiumiittimäärällä ja sai surmansa, kuten kaikki muutkin laboratoriossa olleet. Vain pieni tomukasa oli jäänyt sille paikalle, jossa professori oli seisonut.

Lumley-G. Ajatelkaa! Minustakaan ei jäisi muuta kuin tomukasa. Ja mitä he aikovat tehdä sillä aineella? Antaa merkkejä Marsiin!

Granville (jatkaa lukitaan). Professori Holcomb oli toivonut, että X-radiumiitin avulla voitaisiin vastata niihin merkkeihin, joita viimeisten kymmenen vuoden kuluessa on saatu Marsin asukkailta. Nyt täytyi professorin kuitenkin myöntää, että hänen ponnistuksiaan ehkäisi sama vaikeus joka tuotti tuhon professori Clarkille ja hänen apulaisilleen, nimittäin että kaikki kokeet ovat osoittaneet mahdottomaksi saada radiumiittisäteitä kohoamaan korkeammalle kuin neljännesmailin päähän maan pinnasta. Ne saattavat kyllä kulkea 8—10 tuhatta kertaa maan ympäri, mutta eivät erkane maasta mainitsemisen arvoisen matkan päähän.

Lumley-G. Oletteko ennen kuullut moista mielettömyyttä?

Granville. Me järjestämme kyllä tämän asian. (Menee langattomaan puhelimeen.) Keksintöjen osasto. Poliisitoimisto. Granville puhuu. Lumley-Gothamin erikoismääräys. Ilmoittakaa laboratoriossa oleville asiamiehillenne, että heidän on otettava paikka valtaansa. Vangitkaa heti professori Holcomb ja kaikki muut siinä rakennuksessa olleet ja pitäkää heitä ankarasti vartioituina, kunnes saatte uusia määräyksiä. Estäkää uutisten levittäminen näistä toimenpiteistä. (Tulee takaisin.) Kas niin, se riittää. Ja nyt, herra Lumley-Gotham, älkää enää yhtään välittäkö koko jutusta. Minä kyllä hoidan tämän asian.

Helena (joka edellisen keskustelun ajan on ollut syrjemmällä, astuu esiin). Isä, minä tahdon nyt puhua sinun kanssasi.

Granville. Minä olen jo sanonut, että te ette saa kuunnella häntä.

Helena. Isä, kuuntele minua.

Granville. Muistakaa lääkärin määräys.

Lumley-G. (valittaen). Voi, voi, voi! Mitä tämä merkitsee? Enkö minä saa olla rauhassa omien lasteni hyökkäyksiltä? (Samassa soi kello kovasti.) Mitä se on?

Granville. Minä otan selvää. (Menee langattomaan -puhelimeen. Hetken perästä havaitaan hänen kasvoillaan hämmästys.) Mitä?

Lumley-G. (joutuen jälleen kauhuun valtaan). Mitä nyt? Mistä on kysymys?

Granville. Odottakaa! (Kuuntelee vielä jonkin aikaa, sitten tulee pois puhelimen luota.) Professori on tullut hulluksi! Hän kieltäytyy luovuttamasta keksintöään. Hän on sulkeutunut työhuoneeseensa ja selittää, että hän joko suorittaa työnsä loppuun saakka tai lyö pullon rikki.

(Hetken hiljaisuus. Kaikki tuijottavat Granvilleen.)

Lumley-G. (kuiskaten). Mitä meidän on tehtävä?

Granville. Poliisit koettavat päästä häneen käsiksi, mutta pelkäävät räjähdystä.

Lumley-G. Käskekää heidän luopua yrityksestään. Ruvetkaa neuvotteluihin hänen kanssaan!

Granville (jälleen puhelimen luo). Sanokaa asiamiehillenne, että heidän on luovuttava yrityksestään… Jättäkää hänet rauhaan. Odottakaa uusia määräyksiä. (Vaiti, edelleen puhelimen ääressä.) He ilmoittavat, että professori ei luota heihin. Hän ei tahdo enää neuvotella.

Lumley-G. (alkaa väännellä käsiänsä. Seuraavien vuorosanojen aikana hänen epätoivonsa kehittyy äärimmilleen). Kas niin, kapinoitsijoita! Yhä uusia kapinallisia. Laupias sallimus, enkö minä milloinkaan pääse murheistani? Ensin kapinoivat työläisten ammatilliset järjestöt. Sitten insinöörit. Sen jälkeen minun omat lapseni, kaikki ovat kapinallisia! Ja he tahtovat tappaa minut! Herra Jumala, miksi minulle tämän teit? (Huutaa.) Apua! Apua!

KAHDESTOISTA KOHTAUS.

Edelliset. Lumley-Gotham nuorempi.

Lumley-Gotham nuor. (syöksyy huoneeseen vartijain kielloista huolimatta). Mikä hätänä? Isä, mikä sinun on?

Lumley-G. (kiinnittämättä huomiota poikaansa ojentelee käsiänsä taivaan puoleen). Jumalani, miksi laskit tämän taakan minun hartioilleni? Miksi et antanut minun elää köyhänä miehenä ja nukkua vaikka maantien ojassa — kunhan vain saisin nukkua? Mitä sinä tahdot minun tekevän?

KOLMASTOISTA KOHTAUS.

Edelliset. Eloise.

Eloise (tullen nopeasti juhlasalista). Mitä on tapahtunut?

Lumley-G. Eräs professori on tullut hulluksi. Hän aikoo muuttaa meidät kaikki maan tomuksi!

Lumley-G. nuor. Miksi et tee mitään, isä?

Lumley-G. Mitä minä voin tehdä? Granville, ettekö voi neuvoa minulle jotakin?

Granville (joka muitten yhä ollessa hädissään on vähitellen saanut takaisin entisen välinpitämättömän ilmeensä). Voimmehan kysyä Jessupilta.

Lumley-G. Aivan niin.

Lumley-G. nuor. Jessup! Missä on Jessup? Jessup! Missä on Jessup? (Rientää oikealle huutaen mennessään.) Jessup! Jessup!

NELJÄSTOISTA KOHTAUS.

Edelliset, paitsi Lumley-Gotham nuorempi. Vähitellen kalkki.

Lumley-G. (kävelee edestakaisin epätoivoissaan). Kauheata! Kauheata! Kuinka hirveä on rikkaan miehen kohtalo! Miksi minä en saanut syntyä köyhänä.

Arkkipiispa (tullen juosten paikalle). Mitä on tapahtunut? Mitä minä kuulin ilmaan räjäyttämisestä?

Lumley-G. (voihkien). Minun olisi pitänyt ymmärtää, että mies voi ryhtyä mielettömyyksiin. Miksi te ette aavistanut sitä, Granville?

(Kaikkialla vierasten joukossa on syntynyt kauhua, sillä tieto on nopeasti levinnyt.)

Reginald Simpkins (tulee esille surkeana). Voi, minne me voimme pelastua? Mihin me menemme?

Rva Lumley-Gotham (samoin). Murhaajia! Murhaajia!

Granville (mennen puhelimen luo). Halloo, kuuluuko jotakin uutta? (Syntyy hetkeksi yleinen hiljaisuus.) Vai niin, ei vielä mitään.

Lumley-G. Kauheata! Kauheata!

Reginald. Tulkaa, menkäämme alas!

Eloise. Mitä se hyödyttäisi?

Sarita (syöksyen salista). Tuli on irti! Tuli on irti!

(Syntyy yleinen hämminki, jonka kuluessa toistellaan sanoja: »Tulipalo» ja »tuli irti». Silloin tulee kiireisesti sisälle de Puyster).

de Puyster (koettaen päästä puhelimen luo). Palaa! Missä palaa? (Puhelimessa.) Halloo, Yleismaailmallinen Sanomalehtitoimisto. Valtiollinen osasto. Puyster puhuu. Kuulin huhun, että huvipalatsi palaa. Julkaiskaa siitä heti lisälehti. Minä hankin huhulle vahvistuksen, jos voin. (Kääntyen vieraitten puoleen, jotka ovat hälisseet koko ajan, mutta ei kuitenkaan kovaa, että olisivat estäneet Puysterin sanoja kuulumasta). Olkaa ystävällisiä ja sanokaa, missä tulipalo on. Minä olen reportteri, minun täytyy tietää uutiset.

Rva Lumley-G. (kovasti hermostuneena). Eikö kukaan voi sanoa, mitä meidän on tehtävä?

Lumley-G. (tarttuen Granvilleä käsivarteen). Ajatelkaa, ajatelkaa nyt! Minä olen aina luottanut teihin. Te voitte varmasti antaa meille neuvon.

Granville (joka jo hetken on seisonut mietteissään, pienen vaitiolon perästä). Sanomalehdessä kerrottiin, että nuo säteet kohoavat vain hiukkasen yläpuolelle maan pinnan. Jos nousisimme lentokoneeseen.

Toiset (katkonaisina huudahduksina). Tietysti. — Lentokoneeseen. — Aivan niin. — Ylös ilmaan.

Lumley-G. Mutta kuka osaa lentokonetta ohjata?

Helena (astuen esiin). Lentokoneen kapteeni on täällä.

Lumley-G. Missä? Missä hän nyt on?

Helena. Mieheni tietää sen.

Toiset (kääntyen vaikenevan Granvillen puoleen). Missä häh on? Sanokaa!

Lumley-G. Onko se totta? Tiedättekö te?

Helena. Hän tietää. Käskekää vain häntä!

Toiset (Granvillen edelleen vaietessa). Hankkikaa hänet tänne. — Missä hän on? — Mikä teitä vaivaa?

Granville (eräälle vartijalle). Hae hänet tänne. (Vartija menee. Sitten puhelimeen.) Halloo, Granville, onko mitään uutta… (Hetken vaitiolo.) Ettekö te kuule, Granville puhuu… Ei vastausta…

VIIDESTOISTA KOHTAUS.

Edelliset. Billy Kingdon, vartijan mukana.

Helena. Siinä on lentokoneen kapteeni!

Toiset (sekaisina huutoina). Lentokoneeseen! — Heti matkaan! — Älkää viivytelkö! — Nouskaamme heti!

(Syntyy yleinen rynnistys ovelle, jonka aikana joku tempaa Lumley-Gothamin mukaan, Billy Helenan ja Tuttle rva Lumley-G:n. Arkkipiispa on unohtanut vakavuutensa ja tuppautuu ensimmäisien joukkoon. Näyttämö tyhjenee nopeasti. Aivan lyhyen tuokion on näyttämö tyhjänä. Sitten ryntäävät sisälle Lumley-Gotham nuorempi ja Jessup ynnä loput vieraat. Samalla alkaa kuulua poistuvan lentokoneen moottorin ääni.)

Lumley-G. nuor. He ovat jättäneet meidät tänne kuolemaan. (Raastaa itseään.) Nuo lurjukset… roistot! Oi, voi, mitä minä teen? Mitä minä teen?

(Muutkin ymmärtävät ja kauhistuvat. Sitten näyttämö pimenee, kunnes hetken päästä välähtää äkkinäinen valo, joka samassa taas sammuu, ja pieni jyrinä seuraa sitä.)

Väliverho.

TOINEN NÄYTÖS.

(Näyttämön ääriviivat samat kuin ensimmäisessä näytöksessä. Näyttämö on kuitenkin nyt ikävä ja harmaa, sillä kaiken elollisen ylitse on kuolema käynyt. Koristeet ovat jäljellä, mutta niillä ei ole loistoa, sillä mikään valaistus ei toimi. Kaikki tekee kylmän ja kolkon vaikutuksen. Lattialla on pieniä tuhkakasoja, tuhoutuneitten ihmisten jäännöksiä. — Edellisen näytöksen toiminnasta on kulunut kuusi tuntia.)

ENSIMMÄINEN KOHTAUS.

(Kaikki ilmalaivaan pelastuneet henkilöt, paitsi Granville, tulevat vähitellen sisälle, kaikki matkasta huomattavasti väsyneinä, paitsi Billy ja Helena, joista sitä ei niin huomaa.)

Billy (on tullut Helenan kanssa ensimmäisenä ja ryhtyy heti tarkastelemaan ympärilleen. Menee puhelimen luo ja koettaa antaa sillä merkkejä, mutta ei pääse minnekään. Sitten hän kiinnittää huomiota huoneen kylmyyteen, tekee sitä osoittavan merkin, ja katsoo Helenaan, joka näyttää ymmärtävän kaiken yhtä hyvin kuin hänkin. Sitten kiintyy hänen katseensa lattialla oleviin tuhkaläjiin. Osoittaa niitä Helenalle ja sanoo kuiskaten). Katso!

Rva Lumley-Gotham. Miksi koko talo on tyhjänä? Käskekää ottaa selvää asiasta!

Lumley-Gotham (hampaat kalisten). Kutsukaa tänne minun adjutanttini ja käskekää hänen tuoda minulle takki. Miksi minusta ei pidetä huolta?

de Puyster (häärien puhelimen luona). Hyväinen aika, minä en ole saanut yhtään sanomalehtien aamunumeroita.

Billy. Nähtävästi ei ole olemassa ketään. Kukaan ei vastaa puhelinmerkkeihin.

Sarita. Mutta mitä ihmettä me sitten teemme?

Arkkipiispa. Ettekö voi mennä lähettämään määräyksiä?

Billy. Mennä? Minne? Kenelle olisi määräyksiä lähetettävä?

Sarita. Huutakaa juoksupoikaa.

Reginald. Voittehan lähettää sähkösanoman.

Billy. On nähtävästi tapahtunut radiumiittiräjähdys, eikä ole jäljellä yhtään elävää olentoa, meitä lukuunottamatta.

Rva Lumley-G. Lähettäkää sitten sananviejä kaupunkiin.

Helena. Etkö ymmärrä, äiti, kaupungistakin ovat ihmiset tuhoutuneet.

Eloise. Kaikki työläisetkö?

Helena. Pelkään niin tapahtuneen.

Eloise. Mutta sehän on mahdotonta. Mitä me sitten teemme?

Sarita. Ei ole ketään, joka tarjoileisi meille.

Reginald. Ei ole mitään syötävää.

Arkkipiispa. Eikä siis ole keittäjiäkään.

Eloise. Sehän on järjetöntä. Olisimmeko me villien asemassa?

Rva Lumley-G. (joka on kovasti hermostunut, melkein parkaisten). Minä en suostu tällaiseen. Minä ilmoitan hallitukselle! (Kääntyen herra de Puysterin puoleen.) Herra Puyster, ettekö voi ilmoittaa tästä sanomalehdille?

de Puyster (tuskaantuneena). Minä koetan ilmoittaa. Kunpa vain saisin sanan toimistoon. Minä en ole saanut yhtään uutista aamunumeroihin.

Billy. Ettekö voi käsittää, ettei ole olemassa enää mitään sanomalehtiä.

de Puyster. Eikö mitään sanomalehtiä?

Billy. Kuka niitä painaisi?

de Puyster. Sen kanssa minulla ei ole mitään tekemistä. Minä olen Yleismaailmallisen Sanomalehtiliiton palveluksessa, ja olen sopimuksen mukaisesti sitoutunut hankkimaan uutisia, painettiinpa niitä tahi ei.

Billy. Ettekö te nyt vihdoinkin käsitä, te ja kaikki muut, ettei koko maapallolla ole enää ketään muita ihmisiä kuin me, ilmalaivan avulla pelastuneet. Kaikki muu elollinen elämä on nähtävästi sammunut. Minä lähden kuitenkin katsomaan, onko asiain tila todella sellainen kuin oletan. (Vaihtaa muutaman sanan Helenan kanssa ja menee sitten oikealle.)

TOINEN KOHTAUS.

Kaikki muut, paitsi Billy.

Rva Lumley-G. (retkahtaen voipuneena nojatuoliin). Antakaa minun sitten kuolla! (Eloise ja Reginald siirtyvät hoitelemaan ja lohduttamaan häntä.)

Helena (joka on saatellut isäänsä käsikoukusta ja asettanut hänet tuolille istumaan). Meidän täytyy saada jotakin juotavaa. (Katsoo ylihovimestari Tuttleen.) Tuttle, onko tässä lähellä jotakin sellaista?

Tuttle (on kohta sisään tultuaan asettunut huolettomaan asemaan loikomaan sohvalle. Hän vastaa veltosti ja huolettomasti). En tiedä, rouva hyvä.

Arkkipiispa. Eikö sen tietäminen kuulu teidän tehtäviinne?

Tuttle. Ei kuulu.

Helena. Menkää nyt kuitenkin etsimään. Näiden ihmisten täytyy saada apua.

Tuttle. Minä olen yhtä väsynyt kuin toisetkin.

(Nousee kuitenkin laiskasti ja menee ulos.)

KOLMAS KOHTAUS.

Edelliset, paitsi Tuttle.

(Hetkinen äänettömyyttä.)

Arkkipiispa (melkein kuiskaten). Sarita, maailmassa ei ole enää keittäjiä. (Vaihtavat katsetta Saritan kanssa.) Meidän on syötävä kylmää ruokaa… (Hetken vaiti.) Kenties me emme saa ensinkään ruokaa!

Sarita (huokaisten). Ei enää milloinkaan keitettyä viiriäistä.

Arkkipiispa (samoin). Ei koskaan enää hummerisalaattia. — Eikä enää milloinkaan sokeroituja munkkeja.

Eloise (myös surullisesti). Emme enää koskaan pääse teatteriin.

Reginald (kauhistuen). Herra Jumala! Eikö ole enää räätäleitäkään. Täytyykö minun nyt turvautua valmiina ostettuihin vaatteisiin? (Surkealla äänellä.) Ei ole ketään, joka painaisi minun runojani!

Sarita. Ole vaiti! Minä en voi enää sietää tätä.

Arkkipiispa. Kunpa saisin edes tilkkasen viiniä kuivaan suuhuni.

NELJÄS KOHTAUS.

Edelliset ja Tuttle.

Tuttle (tulee sylissään puolikymmentä samppanjapulloa). Minä löysin sentään jotakin. Tässä on, jos haluttaa.

Rva Lumley-G. (loukkaantuneena palvelijan suorasukaisuudesta). Tuttle!

Tuttle. Mitä nyt, pikku rouva? (Ojentaen hänelle pullon.) Panemmeko pullon puoliksi?

Reginald (rientäen ikäänkuin suojelemaan valtiatarta). Senkin roisto! Tämä on, tämä on… (hänen äänensä alenee, kun hän huomaa Tuttien katseen).

Tuttle (murahtaen). Suu kiinni, nulkki.

Arkkipiispa (arvokkaasti). Tuttle, te unohdatte asemanne.

Tuttle (räjähtäen nauruun). Asemani? Millainen on minun asemani?

Arkkipiispa (ihmeissään). Mitä… mitä te tarkoitatte?

Tuttle (yhä nauraen). Mitäkö minä tarkoitan? — Sinä olet komentanut minua aikasi, vanha veikko, mutta luuletko, että se nyt enää käy päinsä? Kukahan on nyt voiton puolella?

Rva Lumley-G. (nousten väsymyksestään huolimaita täyteen pituuteensa). Tuttle, tiedättekö, kenen talo tämä on?

Tuttle. Se on teidän, rouvaseni, mutta tuskinpa siitä on teille suurtakaan iloa.

Rva Lumley-G. Kiittämätön lurjus, minä erotan teidät palveluksestani.

Tuttle. So, so, arvoisa rouva. Minä en ole enää kovin kärkäs noudattamaan rouvan määräyksiä. (Kohottaa pullon huulilleen.)

Rva Lumley-G. Elukka, poistukaa heti talostani!

Tuttle (nauraen). Kuka voi ajaa minut ulos? Ehkä lähetätte hakemaan poliisia?

Rva Lumley-G. (miehelleen). Herra Lumley-Gotham, te olette tämän kodin päämies. Käskekää tuo mies pois.

Lumley-G. (loikoen nyt jollakin korokkeella). Rakkaani, ei minulla ole hänen kanssaan mitään riitaa.

Tuttle. Siinä kuulette. Sillä tavoin on minua puhuteltava. Tässä on sinulle, vanha veikko, kunnon naukku. (Ojentaa pullon L-G:lle, joka hetken kuluttua ottaa sen ja vie suulleen rva L-G:n katsellessa sitä toimitusta voimattoman kiukun vallassa.) Nyt ovat ohjakset minun käsissäni. (Liikkuu kuin voittaja toisten keskellä.) Minulla on viinikellarin avain. (Heiluttaa avainta.) Kaikki, jotka tahtovat olla mukana, seuratkoot minua!

VIIDES KOHTAUS.

Edelliset ja Granville.

Granville (astuu sisälle ja menee suoraapäätä Tuttlea vastaan). Tuttle, anna minulle tuo avain.

Tuttle. Mitä?

Granville. Anna avain minulle.

Tuttle (epäröi hetken, muita antaa sitten avaimen). Hyvä on, herra.

Granville. Mene nyt tiehesi! (Tuttle livahtaa ulos.)

KUUDES KOHTAUS.

Edelliset paitsi Tuttle.

(Kaikki kääntyvät Granvillen puoleen ikäänkuin odottaen häneltä pelastusta.)

Sarita. Oletteko saanut tietoonne jotakin uutta?

Granville. Uuttako? Kuka nyt voisi uutisia kertoa?

Sarita. Mutta täytyyhän toki jossakin olla ihmisiä.

Granville. Mahdollisesti, mutta miten me voisimme saada siitä tietoa?

Sarita Emmekö voi soittaa heille langattomalla?

Granville. Osaatteko käsitellä sellaista kojetta?

Sarita Minun purjeveneeni on rannalla telakassa. Ehkä voisimme käyttää sitä.

Granville. Kyllä, jos te vain osaatte hoitaa sitä.

Rva Lumley-G. Laupias taivas! Me emme siis todellakaan voi tehdä yhtään mitään.

Granville (hymyillen kuivasti). Niin, rouvaseni, siltä näyttää. Me olemme hävinneet pelin. Joku on lyönyt nurin koko shakkilaudan. (Kääntyy ja poistuu nopeasti huoneesta.)

SEITSEMÄS KOHTAUS.

Edelliset, paitsi Granville.

(Hetkisen vaitiolo. Kaikki ovat typertyneitä.)

Lumley-G. (surkeasti). Eikö kukaan voi toimittaa minulle viinaa ja soodaa?

Rva Lumley-G. (vaitiolon jälkeen). Minua paleltaa niin hirveästi. Eikö kukaan voi antaa minulle shaalia?

Helena (mennen äitinsä luokse ja antaa hänelle huivin hartioiltaan). Kas tässä, äiti, ota tämä huivi. (Reginaldille.) Etkö voisi hakea jotakin äidin ylle?

Reginald. Minä en tiedä, missä mitäkin on.

Helena. Voithan mennä etsimään.

Eloise (hytisten kylmästä, kuten kaikki muutkin). Herra varjelkoon, miksi ei kukaan käännä lämpöjohtoa auki?

Sarita Minä luulen, ettei sitä ole enää lämmitetty.

Rva Lumley-G. Eikö enää lämmitetty? Mutta sehän on mieletöntä. Huhtikuun puolivälissä. Lähettäkää kutsumaan talon isännöitsijää. Kutsukaa… voi, minä unohdin.

Arkkipiispa. Onko täällä joku, joka tietää, miten lämpöjohtoa hoidetaan? (Vaitiolo, kaikki katselevat kysyvästi toisiaan.)

Rva Lumley-G. Me palellumme kuoliaiksi.

Helena. Meidän täytyy tehdä nuotio.

Eloise. Miten sytytetään nuotio?

Reginald. On löydettävä jotakin palavaa.

Arkkipiispa. Jotakin puusta tehtyä, luullakseni. (Alkaa tutkia erästä kullattua tuolia.) Onkohan tässä puuta. Eikös tuoleja joskus tehdä puusta?

Reginald. Minä luulen lukeneeni jotakin sellaista.

Helena. Tämä jakkara on puusta tehty. Lämmittäkää sillä.

Rva Lumley-G. (kauhuissaan). Mitä? Sehän on antiikkinen.

Eloise. Se on väärentämätön Ludvig XV:n aikuinen jakkara. Se maksaa kolmekymmentäseitsemäntuhatta dollaria.

Lumley-G. (melkein vihaisesti). Mitä se siihen kuuluu. Sytyttäkää se palamaan!

Reginald (vetäen jakkaran keskelle lattiaa). No niin, me sytytämme sen.

Helena. Sinun on ensin särettävä se.

Arkkipiispa (ikäänkuin halveksien runoilijan tyhmyyttä). Luonnollisesti. Menkää pois tieltä! (Tarttuu jakkaraan ja iskee sen voimakkaasti permantoon. Jakkara -pysyy ehyenä.)

Reginald. Ei niin! Te vedätte toiseen ja minä toiseen suuntaan. (Ponnistus on turhaa.) Ei tämä käy. Me tarvitsemme kirveen.

Helena. Mistä me sen otamme?

Reginald. Minulla on veitsi. Ehkä se auttaa? (Ottaa taskustaan pienen kynäveitsen.)

Arkkipiispa. Oletteko te hullu! Mutta ehkä se palaa tällaisenaankin, jos löydämme hyviä sytykkeitä.

Reginald (ottaen taskustaan jalokivillä varustetun tulitikkurasian). Tässä on tulitikkuja.

Arkkipiispa. Mutta meillä täytyy olla paperia. (Katselee ympärilleen.) Jotakin, joka palaa helposti.

Helena (viitaten erääseen seinäverhoon). Koettakaa, palaako tuo verho.

Rva Lumley-G. Mitä? Sehän on flaamilainen gobeliini. Sen arvo on kaksituhatta dollaria.

Lumley-G. Ei haittaa. Sytyttäkää se palamaan.

Reginald (riistää arkkipiispan avulla verhon seinältä, vie sen keskelle lattiaa aiottuun rovioon, raapaisee tikulla tulta, mutta verho ei syty. Raapii useamman tikun, mutta tulos on yhtä huono). Tämä ei kelpaa.

Sarita Mistähän se voi johtua?

Eloise. Tyhmyrit! Eiväthän mitkään tämän talon taide-esineet pala. Ne on tehty tulenkestäviksi.

Reginald (neuvottoman vaitiolon jälkeen rientää arkkipiispan kimppuun ja riistää hänen viittansa). Onko tämä tulenkestävä?

Arkkipiispa (estellen). Ei saa, ei saa. Antakaa sen olla.

Rva Lumley-G. (komentaen). Luovuttakaa se heti hänelle! —

Reginald (heittää paitahihasilleen jääneen arkkipiispan viitan jakkaran päälle keskelle lattiaa, raapaisee tulta ja saa heikon liekin syttymään). S (Kaikki tunkeutuvat niin lähelle nuotiota, että ovat vähällä työntyä tuleen. Helena saa vaivoin heidät taivutetuiksi antamaan tilaa äidilleen ja isälleen. Hetken hiljaisuus.)

Rva Lumley-G. Minä olen kadottanut timanttivyöni. Se on varmaan jäänyt jonnekin ulos. Hyvänen aika, eikö joku menisi sitä etsimään?

Helena. Olkaa rauhassa, äiti. Ei sitä kukaan varasta, sillä eihän sillä nyt enää ole mitään arvoa.

Rva Lumley-G. Voi, voi sentään, en minä voi tottua tähän.

Sarita (lyhyen vaitiolon jälkeen). Siis rahallakaan ei ole mitään arvoa?

Arkkipiispa (huomaten). Eikä pankkeja ole enää olemassa!

Lumley-G. (hetken yleisen vaikenemisen perästä nousten innostuneena tulen äärestä). Minä olen vapaa! (Toisten kasvoilla hämmästys, aivan kuin he luulisivat ukon tulleen hulluksi.) Minä olen vapaa! Vapaa!

Rva Lumley-G. (yhä hämmästyksen vallassa). Mitä sinä sillä tarkoitat?

Lumley-G. (edelleen saman tunnelman lumoissa). Minä olen päässyt kaikesta… kaikesta… kaikesta!

Rva Lumley-G. Mistä kaikesta?

Lumley-G. Rahoistani! Minun ei tarvitse enää allekirjoittaa maksumääräyksiä. Minun ei tarvitse olla tekemisissä liikeasioiden kanssa.

Eloise. Isä, oletko sinä järjiltäsi?

Lumley-G. Se on totta… totta! Ihmiset eivät enää tule minua kiusaamaan. He eivät enää kirjoita minusta. He eivät heitä minua vastaan pommeja. Minä saan tehdä mitä tahdon ja olla onnellinen. (Vaipuu helpotuksesta nyyhkyttäen tuolille ja kuiskailee itsekseen.) Vapaa… vapaa…

Rva Lumley-G. Voi, voi, tämä on hirveätä!

Sarita (puuskahtaen). Tämä näyttää jonkun sosialistin huonolta pilalta.

Eloise. Tämä on kuin painajaisunta.

Sarita Tämä on konnantyö meidän yhteiskuntaluokkaamme vastaan. Nythän me emme ole paljon parempia kuin työväki.

Reginald. Olisi ainakin pitänyt jäädä enemmän palvelijoita jälelle.

KAHDEKSAS KOHTAUS.

Edelliset ja Granville.

Granville (on tullut oikealta whiskypullo kummassakin kädessään ja kuullut edellisen vuorosanan. Hän on juovuksissa). Vai niin, vai kaipaatte te palvelusväkeä. Minä tapasin juuri äsken Tuttlen. Hän on tulossa kädessään muuan teidän antiikkinen pertuskanne. (Jotkut läsnäolijoista päästävät kauhun huudon.) Roskaväki on lähtenyt liikkeelle. Vallankumouksen raivottaret ovat päässeet valloilleen. Punainen lippu liehuu kaduilla!

Arkkipiispa (joka samoin kuin muutkin on tuijottanut ihmeissään Granvilleen). Sir, minä luulen, että te olette juovuksissa. — Teidän hermonne eivät ole kestäneet tätä kauheata tapahtumaa.

Granville. Mitäs te, arkkipiispa, sanotte nyt Jumalastanne? Nukkuuko hän kenties ja näkee pahoja unia? Vai onko ehkä joku lyönyt häntä kyynärpäähän. Vai onko hänkin humalassa kuten minä?

Arkkipiispa. Herra Granville, tämä on pilkkaa!

Granville (nauraen). Viinikellarin ovi on auki. Olkaa hyvä ja nauttikaa tekin, niin saamme nähdä, mitä te sitten puhutte.

Rva Lumley-G. (arvokkaasti). Minä luulen todellakin, että te näin vaikean koettelemuksen hetkenä…

Granville. Mitä nyt, armollinen rouva? Alammeko tulla siveellisiksi? Olisiko meidän rakennettava kaikki entiselleen? Vastatkaa minulle, te uutterien muurahaisten veljet ja sisaret! (Odottaen vastausta, jota kuitenkaan ei tule.) Minun sieluni nousee siiville, (tutkii pullon leimaa)… Royal Irish Whiskeyn siiville. Katsokaa aurinkoja tuolla radoillaan! Katsokaa kiertotähtiä! Kuivuneina ja pimeinä ne ovat ainiaaksi unohdettuja. (Toiset kuuntelevat jäykistyneinä ja ymmärtämättä hänen puhettaan. 'Tarkastaa heidän säikähtyneitä kasvojaan ja puhkeaa nauruun.) Minun juhlassani on, näemmä, kokoelma kuolleita vieraita. — Kippis, rakkaat ystävät, tänään me ilveilemme jumalien kanssa! (Vie pullon huulilleen.)

Sarita Oh, tämä on kamalaa! Eikö teillä ole yhtään hävyn tunnetta?

Granville. Häpyäkö? Se oli pelin laki, mutta nyt on peli loppunut.

Sarita. Hyvä herra, te kyllä saatte jälkeenpäin hävetä.

Granville. Minä en milloinkaan uskonut peliin, mutta kun ei ollut muuta mahdollisuutta, niin minä pelasin. Minua huvitti pelata paremmin kuin toiset, katsella heidän ponnistelujansa, lukea heidän sielujensa liikkeitä ja hallita heidän naurettavia puuhiansa. Mutta nyt — missä ovat pelinappulat? Pelipöytä on lyöty nurin.

Helena (astuen Granvillen luo). Herra Granville, sallikaa minun ehdottaa, että te menisitte pois ja joisitte yksinänne, jollei teillä ole meille mitään parempaa sanottavaa.

Granville. Oo, minun neitseellinen vaimoni! (Tarttuu Helenaa ranteesta kiinni.) Tule kanssani tyhjentämään pullo!

(Helena astahtaa taaksepäin, mutta Granville pitää häntä kiinni ranteesta, jolloin heidän välilleen syntyy ottelu. Samassa tulee sisälle Billy.)

YHDEKSÄS KOHTAUS.

Edelliset ja Billy. Vähän myöhemmin Tuttle (huomaamatta pulloineen).

Billy (iloisena oikealta ovelta). Halloo!

Helena. Billy!

Granville (joka vähitellen toipuu hämmennyksestään, irroittaa Helenan käden ja ratkeaa taas nauruun). On sittenkin olemassa jotakin, jonka vuoksi kannattaa elää.

Billy. Mistä on kysymys' (Käsittää tilanteen.} Niinkö pian, Granville?

Helena. Oletko ollut kaupungissa?

Billy (nyökkää myöntävästi).

Kaikki (paitsi Granville kokoontuvat hänen ympärilleen ja kyselevät). Mitä te näitte? — Kertokaa! .

Billy. Samaa kuin täälläkin. En kerrassaan mitään.

Rva Lumley-G. Eikö yhtään ihmistä?

Billy. Ei yhtään ainoata sielua.

Rva Lumley-G. Onko koko kaupunki autiona?

Billy. Kuin hautausmaa. Broadwaylla seisoo raitiovaunuja, autoja, moottoripyöriä, lentokoneita, mutta niissä ei ole yhtään ainoata ihmistä. Käytävillä on pieniä tuhkakasoja — niitä on myös myymälöissä ja raitiovaunuissa. Mutta ei kuulu minkäänlaista ääntä. Ei edes kärpästä ole elossa.

Sarita Oi, kuinka hirveätä!

Helena. Ovatko kaikki muut asiat kunnossa?

Billy. Ovat. Ruokaa, juomaa, vaatteita, kaikkea oli. Mutta teidän on itsenne mentävä niitä ottamaan.

Rva Lumley-G. Se on konnamaista!

Billy. Kuinka niin, rouva Iumley-Gotham? Mitä puuttuu? Tehän omistitte puolet maapalloa — ja nyt voitte saada toisenkin puolen. Nyt on koko maapallo teidän. Ottakaa se syliinne!

Helena (moittivasti). Billy!

Billy (hyväntuulisena). No, no, rakkaani. Minä en tahdo olla ilkeä. (Katsellen ympärilleen.) Onko teillä aavistustakaan siitä, mihin teidän on ryhdyttävä? (Hiljaisuus.) Nähtävästi ei. — Minä aavistan, että aiotte jatkaa elämistä, mikä luonnollisesti on yksinkertaisinta. Sentähden olen hankkinut teille vähän ruokaa.

Arkkipiispa (syöksyen Reginaldin kanssa Billyä kohti). Erinomaista!

Billy (pysähdyttäen heidät). Anteeksi, silmänräpäys. Minulla on ensin jotakin muuta sanomista. Me olemme nyt aloittaneet uuden elämänjärjestyksen, ymmärrättekö? Tänä aamuna alkoi vuosi 1. Pyhä omistusoikeus. on lakkautettu. Minä kehoitan teitä myöskin kiinnittämään huomiotanne siihen, että kaikki sovinnaiset tavat on poistettu. Herra Reginald Simpkinsillä on iltapuku yllään, vaikka nyt on aamu, ja hänen korkea-arvoisuutensa arkkipiispa esiintyy paitahihasillaan. Minä aion rikkoa myöskin muutamia sääntöjä. Kuten otaksun, tietävät kaikki, että minä olen pitänyt Helenasta jo vuosia sitten.

Helena. Mutta Billy…

Billy (keskeyttäen). Minä rakastin häntä jo ennen kuin hänet pakotettiin menemään naimisiin Granvillen kanssa. Te nimititte sitä »säätyavioliitoksi», ja te karkoititte minut pois uhaten riistää minulta hengen. Eilen illalla minä palasin, aikoen ottaa hänet mukaani teidän maailmastanne ja kaikista sen laeista välittämättä. Nyt on se maailma loppunut, ja myöskin kaikki sen lait ovat rauenneet. Sen vuoksi minä en enää aiokaan viedä häntä pois. Mutta pankaa mieleenne se seikka, että hänen nimensä on tästä hetkestä alkaen Helena Kingdon, eikä Helena Granville. (Ojentaen kätensä Helenalle.) Rakkaani! (Helena seisoo liikkumattomana, mutta sallii kätensä jäädä.) Tule! Me olemme rakastaneet toisiamme uskollisesti, ja me olemme odottaneet kauan. Rakastatko minua, Helena?

Helena (vakavasti). Kyllä, minä rakastan sinua.

Rva Lumley-G. (syöksähtäen esille ja kirkaisten kauhistuneena). Helena!

Billy. Minä valitan, rouva Lumley-Gotham, mutta tämä asia koskee vain Helenaa ja minua.

Granville. Nuori mies, minä luulisin, että se hieman koskee minuakin.

Billy. Granville, te olette juovuksissa. Teidän on oltava selvä voidaksenne keskustella tällaisesta asiasta.

Granville. Niin, minä ymmärrän kyllä, poikaseni, että tämä voi kuulostaa hiukan teatterimaiselta, mutta oletteko tullut ajatelleeksi, että tämä teko voi maksaa henkenne?

Billy (katsellen pitkään Graavilleen ja naurahtaen). Oletteko kokonaan unohtanut, että asiat ovat eilisillasta suuresti muuttuneet?

Granville. Mitä te tarkoitatte? ..

Billy. Eilen illalla tarvitsi teidän vain viitata kädellänne saadaksenne minut pois tieltänne. Mutta jos te nyt tahdotte ottaa minulta hengen, niin on teidän tehtävä se itse. Omin käsin on teidän suoritettava alhainen, raaka murha. Se on kamala tehtävä, sen kai ymmärrätte?

Helena. Billy, olkaamme järkeviä…

Billy. Järkeviäkö, rakkaani? Tietysti! Granville on gentlemanni. Hän tuntee tarkoin kaikki juonittelun säännöt. Siitähän hän on tullut kuuluisaksi. Ehkä me suoritamme kaksintaistelun. Eikö se ole hienoa? (Kääntyen koko seuran puoleen.) Olkaa niin ystävällisiä ja painakaa mieleenne tämä tosiasia: tästä hetkestä lähtien on Helena minun vaimoni. Me olemme kuherruskuukauttamme varten valinneet hääkerroksen Yhdyshotellista, joka sijaitsee Broadvaylla 34:nnen ja 42:n kadun välillä. Tukkukauppaosakeyhtiön tavaratalo on aivan lähellä. Sitä me luonnollisesti kaikki tulemme pitämään suuressa arvossa. Me emme Helenan kanssa halua mitenkään olla toisten tiellä. Me jätämme kaikki muut kaupunginosat teidän haltuunne. Toiselta puolen emme myöskään halua olla ylpeitä, vaan tahdomme mielellämme kaikin tavoin auttaa onnettomuustovereitamme. Mutta kaikkien, jotka kuuluvat meidän seurapiiriimme, on ymmärrettävä, että vanha oikeus viettää loiselämää on lakkautettu ja että jokaisen on suoritettava osansa työstä. — Niin, tässä olikin kaikki, mitä minulla oli sanottavaa. Sen verran vain lisään, että huvipalatsin tallista löydätte yllin kyllin autoja ja että säilykkeitä on saatavana myymälöistä palatsin lähistöllä. (Tarttuu Helenan käteen.) Tule, Helena, oma vaimoni!

(Seurueen kesken syntyy hämmennystä ja sohinaa.)

Rva Lumley-G. (ennenkuin Helena ja Billy ovat ehtineet poistua). Tämä on hirvittävä rikos säädyllisyyttä ja hyviä tapoja vastaan… mutta… mutta kuinka te voittekaan ajatella perustaa perheen ilman anoppimuoria?

Lumley-G. Niin, ja ilman appiukkoa? Minä tulen mukaan.

Arkkipiispa. Kirkon apu on tarpeellinen kaikissa vaiheissa. Minä liityn seuraan.

de Puyster. Mitenkä voisi ajatellakaan elämää ilman sanomalehdistöä? Sallikaa minun tarjota palvelustani.

Billy. Minusta näyttää, että kaikki ovat halukkaita lähtemään meidän mukaamme.

Kaikki (paitsi Tuttle, vilkkaasti). Tietysti! Kuinkas muuten? Me lähdemme kaikki.

Tuttle (joka koko ajan on loikonut sohvalla, viljellyt pulloja ja juopunut). Menkää hiiden kattilaan. Minä en lähde mihinkään. Minä olen nyt kapitalisti… maailman valtias… Minä hallitsen…

Väliverho,

KOLMAS NÄYTÖS.

(Yhdyshotellin keittiö. Tavallisen kokoinen osittain kaakeliseinällä tahi puoliväliin seinää kohoavalla maalauksella varustettu. Oikeassa nurkassa hella keittiöpöytineen. Keittiön kalustoa. Perällä oviaukko ulos ja vasemmalla ruokailuhuoneeseen. — Edellisen näytöksen tapauksista on kulunut kuukausi.)

ENSIMMÄINEN KOHTAUS.

Eloise ja Sarita (kuorimassa perunoita).

Eloise (samassa tanssileningissä kuin ensimmäisessä ja toisessa näytöksessä. Se on nyt likainen ja laahustin on leikattu pois.) Voi, hyvä Jumala tätä elämää! Tätä on jo kestänyt kokonainen kuukausi, emmekä me ole ehtineet edes hankkia itsellemme uutta pukua.

Sarita (myös samassa, nyt kuluneessa puvussa. Hiukset huonosti kammattuina ja iho huolimattoman hoidon vuoksi raa'empi). Minä en ymmärrä, kuinka palvelijat ovat voineet elää, kun heidän on täytynyt tehdä tällaisia töitä. Kuinka minä vihaan perunain kuorimista!

Eloise. Miksi me emme keitä niitä kuorimatta?

Sarita. Se ei taida olla soveliasta. Mutta ajattele, Reggie on niin hävytön, että ilkeää vaatia niitä paistettuina. Minä hän meitä pitää?

Eloise. Pian hän kai jo tahtoo perunasalaattia ja majoneesikastiketta! Hän näyttää luulevan, ettei minulla ole muuta tekemistä kuin maustaa hänen ruokaansa persiljalla.

Sarita. Piispahan se aina yllyttää häntä. Kun he ovat saaneet tulen palamaan puoli tuntia täällä keittiössä, arvelevat he nähtävästi, että heillä on täysi oikeus haukkua toisia.

TOINEN KOHTAUS.

Edelliset ja Reginald.

Reginald (kuluneessa -puvussa ilman takkia tulee vaivaloisesti kantaen koria, joka on puolillaan hiiliä). Voi, voi sentään! (Laskee korinsa keskelle lattiaa ja jää seisomaan läähättäen.) Nuo portaat pitenevät päivä päivältä.

Sarita (ivaten). Tietysti. Miksi ette opettele hoitamaan hissiä?

Eloise (kurkistaen hiilikoriin). Mitä nyt? Nimitätkö sinä tätä korilliseksi hiiliä?

Reginald. Mikä sillä on vikana?

Eloise. Mene alas ja pane kori täyteen, muuten minä sanon Billylle!

Reginald. Mene itse siitä hiiden kattilaan!

Eloise (katsoen Reginaldiin halveksuva ilme kasvoillaan). Ajattele, ja kuukausi takaperin sinä rukoilit minua menemään naimisiin kanssasi. Sinä sanoit minua enkeliksi.

Reginald. Nyt sinä olet paholainen. (Menee hellan luokse ja alkaa tutkia sillä kiehuvan kattilan sisällystä.) Mitä tämä on?

KOLMAS KOHTAUS.

Edelliset ja rva Lumley-Gotham.

Rva Lumley-G. (likaantuneissa vaatteissa ilmestyy oviaukkoon). Reggie, enkö minä ole käskenyt sinua pysymään poissa lieden luota. (Huomaa pöydällä miehen takin, heittää sen maahan.) Ja enkö minä ole sanonut sinulle, ettet saa heittää vaatteitasi keittiöön?

Reginald. En minä ole tuonut sitä tänne.

Rva Lumley-G. Eikö se ollut juuri ylläsi?

Reginald. Minä vakuutan…

Rva Lumley-G. (tempaa liedeltä paistinpannun ja heilauttaa sitä uhkaavasti). Mene tyhjentämään tuo jätelaatikko. Ja laita, ettei minun tarvitse nähdä sinua ennen illallista!

Reginald (ottaa jätelaatikon ja menee perältä).

Rva Lumley-G. (Eloiselle, joka nauraa Reginaldin kohtaloa). Mene sisään ja kata pöytä! (Vaipuu istumaan ja kuivaa kasvojaan esiliinallaan.)

Eloise (poistuu vasemmalle.)

NELJÄS KOHTAUS.

Rva Lumley-Gotham ja Sarita.

Rva Lumley-G. Voi hyvä Jumala, miksi ihmiset eivät elä kylmillä säilykkeillä?

Sarita. Minkätähden he eivät voi syödä riissiä ja muuta sellaista, mitä ei tarvitse kuoria? Siihen minä tahtoisin saada vastauksen.

Rva Lumley-G. (ikäänkuin kerjäten myötätuntoa). Minä olen todellakin sitä mieltä, että heidän tulisi edes koettaa säästää minua. Minulla on niin kovin paljon huolta!

Sarita. Mikäli minä voin ymmärtää, tuotatte te itse itsellenne enimmän huolta.

Rva Lumley-G. (tulistuen). Minä en voi sietää, että te aina puhutte tuolla tavoin. Miten minä tuotan itselleni huolta? Olkaa hyvä ja sanokaa suoraan.

Sarita. Tietysti teidän sydämellänne on jälleen Helenan ja Billyn asia. Se olisi ollut selvä alusta alkaen, ellette te itse olisi sitä sotkenut.

Rva Lumley-G. Millä tavoin sotkenut?

Sarita. Hehän olivat valmiit liittymään yhteen, mutta te saitte kysymyksen pöydälle kuukauden ajaksi.

Rva Lumley-G. Minä luulin, että sinä aikana tulisi jokin ratkaisu.

Sarita. Te voisitte ratkaista sen milloin vain tahtoisitte.

Rva Lumley-G. Hyvänen aika! Mitä te puhutte? Pitäisikö minun antaa tyttäreni asua miehen kanssa, joka ei ole hänen aviomiehensä?

Sarita (ivallisesti). Ei suinkaan se tapahtuisi ensimmäistä kertaa teidän seurapiirissänne.

Rva Lumley-G. Mutta kun Helenan laillisesti villitty mies on samassa talossa. Hänhän tietäisi, kaikki tietäisivät sen.

Sarita. Eikö meillä ennen ollut tapana sanoa, ettei mikään merkinnyt mitään, jollei siitä vain mainittu sanomalehdissä. Nyt ei sellaisesta ole pelkoa.

Rva Lumley-G Sarita! Minä en ymmärrä teidän kevytmielistä suhtautumistanne tähän asiaan.

Sarita. Mutta, hyvä rouva, ettekö ymmärrä, että teidän on tultava järkiinne ennemmin tai myöhemmin?

Rva Lumley-G. (nyt jo itkuun puhkeamaisillaan). Niin, niin.

Sarita. Tänään on muuten kuukausi kulunut, ja asia tulee jälleen esille. Mitä te aiotte sanoa Billylle ja Helenalle?

Rva Lumley-G. (voivotellen). Minun sydämeni on murskana… Minun nimeni on tallattu lokaan.

VIIDES KOHTAUS.

Edelliset ja Eloise.

Eloise (on tullut niin, että viimeiset sanat ovat sattuneet hänen korviinsa). Herra varjele! Taasko te jauhatte tuota samaa asiaa?

Sarita (ei ota huomioon Eloisen sekaantumista, vaan jatkaa edellistä keskustelua). Potkikaa Granville pellolle, niin asia on selvä.

Eloise. Onko joku nähnyt Granvilleä tänään?

Rva Lumley-G. Hän oli täällä aamulla.

Eloise. Tietysti humalassa, kuten aina?

Sarita. Minkätähden hän ollenkaan käy täällä? Eikö ole selvää, että hän tulee vain tuottaakseen häiriötä, kiusatakseen Helenaa ja teitä… (Perältä kuuluu arkkipiispan ähkinää.)

Rva Lumley-G. Vaiti, arkkipiispa tulee! Älkäämme antako hänen kuulla mitään. Minua niin hävettää.

KUUDES KOHTAUS.

Edelliset ja arkkipiispa.

Arkkipiispa (puettuna siniseen työpukuun tulee perältä kantaen selässään valtavaa puutaakkaa. Kompuroi lieden luo ja pudottaa taakkansa lattialle. Oikaisee sitten selkänsä, kuivailee otsansa ja huokaa.) Herra minun Jumalani! Tämä puunhakkaajan ammatti kuluttaa voimani loppuun.

Sarita (tylysti). Epäilemättä.

Arkkipiispa. Ne ovat laittaneet huonekalut niin hirvittävän lujiksi, ettei niistä tahdo saada urakkaa. Tekisi mieleni käydä Bryant Parkin puiden kimppuun.

Rva Lumley-G. (ottaa yhden puukappaleen ja mittaa sitä lieden pituuteen). Luuletteko tosiaankin, että me voimme polttaa näitä?

Arkkipiispa (tuijottaen rva L.-G:iin). Voi, hyvä Jumala!

Rva Lumley-G. Valitkaa nuo pitkät pois ja hakatkaa ne lyhemmiksi.

Arkkipiispa (varovasti). Minä noudan kirveeni tänne.

Rva Lumley-G. Aikoisitteko hakata puita tässä liedellä? Se ei käy päinsä.

Arkkipiispa. Ehkä te voisitte käyttää noita pitkiä johonkin muuhun tarkoitukseen?

Sarita (ivallisesti). Perunain muhentamiseenko?

Arkkipiispa (kokoaa puunsa ja menee perälle ).

SEITSEMÄS KOHTAUS.

Edelliset, paitsi arkkipiispa, ja de Puyster.

(Naiset häärivät ruuanlaiton touhussa. Hetkinen hiljaisuutta.)

de Puyster (tulee. Hän on ainoa koko pienen yhteiskunnan jäsenistä, joka on saanut säilytetyksi juhlapukunsa kunnossa. Pysähtyy ovelle ja tekee hienon kumarruksen. Hän esiintyy aivan kuin ennen maailman häviötä.) Hyvää iltaa, arvoisat naiset.

Sarita (hiukan ystävällisemmin kuin hän on muita tervehtinyt). Hyvää iltaa.

de Puyster (ottaen esiin muistiinpanovihkonsa). Pyydän anteeksi. Onko minulla kunnia puhutella rouva Viviana Athelstan de Smitkins Lumley-Gothamia? Salliikohan aikanne mahdollisesti myöntää minulle lyhyen haastattelun?

Rva Lumley-G. (kantaa juuri perunoita liedelle ja laskee ne pataan). Ei nyt ole aikaa haastatteluihin, de Puyster.

de Puyster. Sepä vahinko! Olen kovasti pahoillani. Kysymys on todella tärkeästä asiasta. Toimisto on kuullut huhuttavan, että sopu olisi palaamassa herrasväki Granvillen perheeseen. Voitteko sanoa minulle…

Rva Lumley-G. Menkää matkoihinne, de Puyster!

de Puyster. Ai, ai sentään… (menee puhelimen luokse, joka ei toimi). Halloo. Saanko Yleismaailmalliseen Sanomalehtiliittoon. Halloo, halloo. Nyt on puhelin taas epäkunnossa! Minun uutiseni eivät ehdi kolmanteen iltapäiväpainokseen. (Menee lohduttomana.)

Sarita. de Puyster parka, pääseeköhän hän milloinkaan entisistä tavoistaan?

KAHDEKSAS KOHTAUS.

Edelliset, paitsi de Puyster, ja Lumley-Gotham.

Lumley-G. (jonka iloinen vihellys kuuluu jo näyttämön ulkopuolelta, ilmestyy perältä vyötettynä ruokakauppiaan esiliinaan ja syli täynnä säilykkeitä. Hän on onnellinen kuin koulupoika). Kas tässä, hyvät emännät. (Asettaa säilykerasiat pöydälle ja ottaa taskustaan muistilapun.) Tahdotteko katsoa, ovatko nämä oikeita. (Vaimolleen.) Kuusi rasiaa herneitä, kolme rasiaa lohta, neljä naulaa korppuja, ja kolme kankea saippuaa. Kuivattuja persikoita haen illalla, sillä Tukkukauppa-osakeyhtiössä ne näyttävät olevan pilaantuneita. (Saritalle.) Tiedätkö, minusta alkaa tulla taitava auton ohjaaja. Tänään en ole aiheuttanut minkäänlaista yhteentörmäystä. — Niin, ja kesken kaiken, oletteko kuulleet, miten arkkipiispalle kävi?

Sarita. Emme. Miten sitten?

Lumley-G. Hän meni apteekkiin etsimään vaniljasoodaa, mutta ottikin erehdyksessä risiiniöljyä. Nyt hän on ryhtynyt verestämään latinan taitoansa voidaksensa lukea nimilapuista lääkkeiden nimiä.

Rva Lumley-G. (on katsellut vasemmalla ovella toisessa huoneessa tapahtuvaa pöydän kattamista). No, tokko siitä rupeaa tulemaan valmista? (Menee vasemmalle. )

YHDEKSÄS KOHTAUS.

Sarita ja Lumley-G.

Sarita (huomattuaan jääneensä kahden L-G:n kanssa). Nyt meidän täytyy päästä selvyyteen Billyn ja Helenan asiasta.

Lumley-G. (hermostuen). Herran tähden, älä sekoita minua siihen juttuun.

Sarita. Mutta onhan se kuitenkin joskus ratkaistava.

Lumley-G. Niin, niin, mutta minä en sitä ratkaise.

Sarita. Eikö Helena ole teidän tyttärenne?

Lumley-G. (varovasti). Niin kyllä väitetään…

Sarita. Te olette perheen pää, ja sen vuoksi…

Lumley-G. Minä en tahdo olla minkään pää!

Sarita. Mutta edesvastuu…

Lumley-G. Minä en tahdo olla mistään vastuussa! Minä en halua olla tekemisissä koko asian kanssa. Minä en ole enää rikas, ja sen vuoksi ei kellään ole oikeutta kiusata minua.

Sarita. Mutta te olette maailmanmies ja ymmärrätte käytännöllisiä asioita. Te voisitte saada vaimonne järkiinsä.

KYMMENES KOHTAUS.

Edelliset ja rva Lumley-G. Myöhemmin Reginald ja Eloise.

Rva Lumley-G. (joka on kuullut Saritan viimeiset sanat). Sarita, te olette väärässä. Mieheni ei ole milloinkaan pystynyt sellaiseen.

Lumley-G. (lauhana). Kuulehan, rakkaani…

Rva Lumley-G. Sinä kuulet nyt minua, kuten ennenkin. — Avioliitto on avioliitto. Se on pyhä laitos, jota ei saa hajoittaa…

Reginald (vasemmalta). Herra varjelkoon, yhä ne jankkaavat tuota samaa…

Rva Lumley-G. Oletko sinä ollut auttamassa pöydän kattamista? Ruoka on melkein valmista.

Reginald. Eloise sanoo, että hänen päätänsä pakottaa. Hän ei tahdo enää tehdä työtä.

Rva Lumley-G. (huutaa vasemmalta ovelta). Eloise! Eloise! (Eloise ilmestyy.) Ryhdy heti kattamaan pöytää. Minä olen jo saanut tarpeeni sinun juonitteluistasi. Jos minä vielä kuulen, että sinä yrität jättää työsi tekemättä, niin sinä et saa palaakaan ruokaa.

Eloise. Mutta minä olen oikein todella sairas, äiti.

Rva Lumley-G. Sinä olet laiska. Koko elämäsi aikana et sinä ole tehnyt mitään. Sinä kuhnuri, laiskuri, loiseläin! Sinä tahtoisit maata ja lojua silloin, kun toiset tekevät työtä sinun edestäsi. Minua hävettää, kun olen antanut sinun kasvaa sellaiseksi.

Eloise (nyyhkyttäen). Voi, äiti, astianpesu on niin raskasta työtä.

YHDESTOISTA KOHTAUS.

Edelliset ja Helena.

Helena (on tullut edellisen kohtauksen aikana perältä. Hänellä on yllään siisti talouspuku). Rauhoitu, siskoni. Minä tulen auttamaan sinua pöydän kattamisessa. (Eloise ja Reginald menevät.)

Rva Lumley-G. Voi, hyvä Jumala! Olisipa meillä useampia Helenan kaltaisia tässä talossa.

Sarita (ivallisesti). Kiitoksia paljon. Onko perunoissa jotakin vikaa, arvoisa rouva?

Lumley-G. (rauhoittaen). So, so, hyvät naiset! Miksi te teette työnne vieläkin raskaammaksi kuin se on. Rahtunen ystävällisyyttä helpottaa suuresti.

Sarita. Se on tuntematon käsite tässä yhteiskunnassa.

KAHDESTOISTA KOHTAUS.

Edelliset paitsi Eloise ja Reginald, ja Billy Kingdon, myöhemmin arkkipiispa ja de Puyster.

Billy (tulee perältä flanellipaitaan ja työläisen housuihin puettuna, hiilenpölyn mustaamana). Joko täällä on ruoka valmista? Me olemme tänään lastanneet kahdeksan täyttä kuormaa hiiliä. Täytyy huolehtia talven tarpeista. Tuttle jäi sinne lopettelemaan työtä. Hän on nyt toipunut kapitalistihaaveistaan, on raitis ja työteliäs.

Arkkipiispa (puusylyyksineen). Olkaa hyvä! (Heittää puut lieden viereen.) Minä toivon, että ne nyt sopivat teille.

Billy. Nehän ovat erinomaisia. Missä te nyt työskentelette?

Arkkipiispa. Olen alkanut särkeä Pennsylvanian aseman penkkejä. ;

Billy. No, siellähän teille riittää työtä kauaksi aikaa, (de Puyster on tullut ja rapsuttaa puhelinta.) Kuuluuko tänään jotakin uutta?

de Puyster (pannen sormen suulleen ja kuiskaten). Hienoja uutisia. Hirveä häväistysjuttu eräässä vanhassa ja kunnianarvoisassa perheessä.

Billy (mitäänsanomattomasti, samalla kun toiset ovat hiukan kiusaantuneen näköisiä). Vai niin. (Menee Helenan luokse ja tarttuu tämän käteen.) No, rakkaani, mitenkä asiat luistavat?

Helena. Meillä oli tänään lakaisemisharjoituksia. Oppiminen on ihmeellistä.

Billy (vaitiolon jälkeen). Hyvät ystävät, mitä aiotte sanoa meille? Nyt on kuukausi kulunut. (Odottaa toisten vastausta.) Me tahtoisimme saada vastauksen.

Rva Lumley-G. Minä olen ollut murheeseen menehtymäisilläni tämän asian vuoksi. Helena, minä en käsitä, miten sinä voit odottaa äidiltäsi jotakin tällaista. Niin huolellisesti kuin minä olen sinua kasvattanut…

Helena. Ole kiltti, äiti, ja odota vähän. Kuunnelkaamme, mitä mieltä toiset ovat.

Billy (kääntyen arkkipiispan puoleen). Te olette kai muuttanut mielipidettänne?

Arkkipiispa. Ei ole kysymys mistään inhimillisistä mielipiteistä, joita voidaan muuttaa. On kysymys Jumalan laista. Te ajattelette omaa itsekästä onneanne, mutta minä olen vastuunalainen koko yhteiskunnan menestyksestä.

Billy. Mutta, hyvä ihminen, ettekö te käsitä, ettei tule olemaan mitään yhteiskuntaa, jollemme me mene naimisiin Helenan kanssa.

Arkkipiispa. Voi niinkin olla, mutta se ei koske minua. Parempi, ettei ole ensinkään yhteiskuntaa kuin että se perustetaan kuolemansynnille.

Billy. Jollakin tavalla on elämää ylläpidettävä. Meidän on luotava uusi ihmissuku maapallolle, mutta mitenkä se muuten kävisi päinsä?

KOLMASTOISTA KOHTAUS.

Edelliset ja Granville.

Granville (tulee perältä tällä kertaa vain hiukan humalassa. Hänen kasvoillaan on entinen röyhkeä ivahymy. Toiset hänen ilmestyessään vaikenevat). No, mitä nyt? Jatkakaa, hyvä herrasväki. Tietysti te taas olitte käsittelemässä minun avioliittoani. Sehän on tämän seurapiirin tavallisin puheenaine. (Toiset siirtyvät syrjemmälle, sillä Granvillen läsnäolo ei epäilemättä ole useimmille mieleen.) Mihinkä tulokseen te nyt sitten olette tulleet? (Vaikenee hetkeksi, sitten vetäen sieraimiinsa keitetyn perunan tuoksua. Istuutuen.) Oo, mikä hieno tuoksu minun sieraimiani hyväilee? Keitettyjen perunainko? Rouva Lumley-Gotham, muisto teidän keittiönne olemassaolosta pakotti minut keskeyttämään syvälliset mietteeni ihmiselämän turhuudesta. Luullakseni ei maailmassa ole ketään, joka kuorii perunoita yhtä taitavasti kuin Sarita Knickerbocker-Smythe. Ja epäilenpä, onko maailmassa Abraham Lincolnin jälkeen ollut vankempaa puunhakkaajaa kuin ystäväni Harlemin arkkipiispa. (Arkkipiispa kumartaa epämääräisesti.) Mutta palatakseni asiaan, minä luotan siihen, että teidän korkea-arvoisuutenne puolustaa kodin pyhyyttä. (Odottaa vastausta, jota ei tule.) Teidän korkea-arvoisuutenne olisi muistettava ne monet suosionosoitukset, jotka kirkko sai vastaanottaa minun johtaessani valtiosihteeristöä.

Arkkipiispa. Jos minä tuen teitä kysymyksessä olevassa ristiriidassa, niin en tee sitä sellaisista syistä. Kirkon apua ei voida ostaa.

Granville (ehättäen pilkallisesti myöntämään). Ei luonnollisesti. — Teitä, rouva Lumley-Gotham, ei ulkonainen onnettomuus ole varmaankaan saanut unohtamaan jalojen esi-isienne perintätapoja. Te ette salli perhehäpeän liata nimeänne?

Rva Lumley-G. En, sitä minä en salli.

Granville (nousten). Hyvä! Kahden sellaisen tuen varassa seison minä vuorenvankkana. Kirkko ja seurapiiri minun puolellani. Entä sanomalehdistö? Mitä sanoo de Puyster?

de Puyster (kumartaen rva L.-G:lle). Tällaisessa asiassa täytyy sanomalehdistön yhtyä yhteiskunnan valtijattaren mielipiteeseen.

Granville. Vallankumouksen lienee vaikeata nousta tällaista arvovaltaa vastaan. Mutta kuunnelkaamme sentään, mitä kapinallisilla on sanottavaa.

Billy (hiukan kiihtyen). Mitäkö kapinoitsijat sanovat..?

Helena. Billy, keitetyn perunan tuoksu ei edistä korkeampien ajatuskeskusten toimintaa. Minä ehdotan, että me kaikki siirrymme illallislle ja jatkamme keskustelua sen jälkeen.

Lumley-G. (ikäänkuin heräten). Oikein puhuttu!

NELJÄSTOISTA KOHTAUS.

Edelliset ja Tuttle.

Tuttle (tulee työpuvussa ja hiilentahraisena perältä).

Helena. Tuttle, tulette oikeaan aikaan. Me aiomme juuri istuutua illalliselle. Tulkaa nyt kaikki. (Menevät vasemmalle, Tuttle viimeisenä itseään siivoillen, paitsi Granville ja Sarita.)

VIIDESTOISTA KOHTAUS.

Granville ja Sarita.

Granville. Kuka olisi voinut uskoa, että näin pieni maailma saattaa olla niin rattoisa.

Sarita. Teistä on kai maailma aina näyttänyt rattoisalta?

Granville. Rakas Sarita, ettekö ole kuullut sananpartta, että elämä on huvinäytelmää sille, joka ajattelee, ja murhenäytelmää sille, joka tuntee?

Sarita. Vai niin. Entä miltä se näyttää siltä, joka on juovuksissa?

Granville. Armollinen neiti, minä ajattelin ennen juopumistani.

Sarita. Mutta ette voinut ajatella mitään parempaa kuin juopottelua. Ja kun te nyt näette pienen ihmisryhmän, joka koettaa järjestää kauheata asemaansa parhaalla mahdollisella tavalla, ette te osaa muuta kuin tulla häiritsemään sitä — kävellä ympäri ja pistellä näitä ihmisiä ja nauttia heidän onnettomuudestansa.

Granville. Rakas Sarita, kuinka väärin te ymmärrättekään minun filosoofisen luonteenlaatuni!

Sarita. Mitä te oikeastaan haluatte? Te ette rakasta Helenaa, sen tiedän. Vihaatteko te sitten häntä niin, ettette voi sallia hänen tulla onnelliseksi? Vai Billyäkö vihaatte?

Granville. Ehkäpä hieman kumpaakin, Sarita. Minä en voi väittää olevani ilman inhimillisiä heikkouksia. Mutta pääasiallisesti minä toimin uskonnollisista syistä.

Sarita (ivallisesti). Tietysti! Minä olen tyhmyri, kun en sitä huomaa. Mutta jollei teitä väsyttäisi asian lähempi selittäminen…

Granville. Ei ensinkään, Sarita. Me olemme kaikki hulluja, ennenkuin tulemme filosoofeiksi. Mutta minä vapauduin hulluudestani jo nuorena. Minä tarkastelin elämää kaikilta puolilta ja näin, että se oli luonnon laatima ansa. Jokainen järkevä ihminen huomaa, ettei sillä ole mitään tarkoitusta. Mutta minkä ajattelija huomaa, sitä hän ei milloinkaan uskalla panna käytäntöön; harvoin hän edes tohtii opettaa sitä muille. Esteenä on tuo kauhea asia, jota me olemme tottuneet nimittämään siveydeksi. Mutta nyt on vihdoinkin olemassa filosoofi, joka ei rukoile elämää, vaan uskaltaa sanoa suoraan: »Kurista se, tuki sen suu, tee loppu siitä!»

Sarita. Ja te olette tuo filosoofi?

Granville. Tulee vedenpaisumus, Sarita, ja silloin selviää hulluillekin se, minkä minä, filosoofi, olen aina tiennyt. Minulla täytyy olla rohkeutta noudattaa loppuun saakka omaa siveysoppiani.

Sarita. Granville, minusta tuntuu joskus, että te olette paha henki.

Granville. Ei enää lapsia, ei enää elämää, mikäli se minusta riippuu.

Sarita (osoittaen vasemmalla olevaan huoneeseen, jonka oven edustalle he ovat tulleet). Tuolla ovat Eloise ja Reggie, katsokaa heitä!

Granville. Ei ole kovinkaan suurta pelkoa siitä, että noin kurja pariskunta saisi jälkeläisiä… Ja mitä tulee teihin, Sarita, ja teidän minuun kohdistuvaan kaipuuseenne…

Sarita (hämmästyneenä). Mitä?

Granville. Mitä teihin tulee, niin minä sanon…

Sarita (raivostuneena). Kuinka te uskallatte?

Granville. Rakas ystävätär, uskokaa minua. Minä olen todella pahoillani, kun minun täytyy riistää teiltä kaikki toiveenne. Mutta minullahan on nyt tämä syvä filosoofinen vakaumus…

Sarita. Granville, te olette hävytön!

Granville (katsoen pitkään Saritaan). Elämän voima teissä sanoo: »Jospa hän vain tahtoisi! Jospa minä voisin tehdä hänet sokeaksi, nukuttaa hänet, juovuttaa hänet tunteella. Kunpa vain nuo aivot vaipuisivat uneen»…

Sarita (puhjeten vihansekaiseen itkuun, jonka pohjalla piilee pieni kiintymys). Minä pyydän teitä, lopettakaa!

KUUDESTOISTA KOHTAUS.

Edelliset, Reginald ja Eloise.

(Vasemmalta alkaa kuulua riitaa, jota ylläpitävät Reginald ja Eloise.)

Granville (kuunnellen). Nyt on riita taas alkanut.

Reginald (tulee vasemmalta Eloisen kanssa). Se ei koske minua. Minulla on oikeus sanoa mielipiteeni.

Eloise. Hän on minun sisareni, eikä sinulla siis ole oikeutta…

Reginald. Niin kyllä, mutta minä olen joka tapauksessa sitä mieltä, että…

Eloise. Ush, vaikene! Minä olen kyllästynyt sinun lörpöttelyysi.

Reginald. Mutta jos Helena todella rakastaa häntä. Ja Helena on täysikasvuinen…

Eloise. Anna minulle tuo maljakko perunoita varten!

Reginald. Meillä ei ole oikeutta…

Eloise. Mene pois tieltä! (Kaataa höyryäviä perunoita maljakkoon.) Säädyllisyyttä on aina noudatettava, sanon minä.

Reginald. Kiellätkö sinä siis häneltä oikeuden rakastaa?

Eloise. Miksi hän ei voi oppia rakastamaan miestään. Toisten naisten täytyy oppia se temppu, tahtoivatpa tai eivät. .

Reginald. Se on mahdotonta. Kaikki tietavat, että hän vihaa Granvilleä.

Eloise. Sinun pitäisi hävetä! (Pui nyrkkiä, ja koettaa siirtää peruna-maljakon toiseen kainaloonsa, jolloin se putoaa maahan ja perunat kierivät permannolle.)

Reginald (epätoivoisena). Siinä on nyt meidän illallisemme!

SEITSEMÄSTOISTA KOHTAUS.

Edelliset ja vähitellen kaikki muut (tulevat vasemmalta).

Kaikki (Reginaldin huudon johdosta kiinnittävät huomionsa hukkaan menneeseen illalliseen ja huutavat sekaisin). Sinne se meni! — Voi illallistamme! — Kuka voi olla noin huolimaton? — Mitä me nyt syömme?

Rva Lumley-G. (Eloiselle). Senkin letukka!

Eloise (hermostuneena nyyhkyttäen). Minä en mahtanut sille mitään. Tämä alituinen riiteleminen! Minä tulen hulluksi, jollette lopeta sitä.

Arkkipiispa. Koko meidän illallisemme! (Ottaa yhden perunan lattialta ja alkaa ahnaasti syödä sitä.)

Lumley-G. (kerää lattialta kahmalollisen perunoita ja vetäytyy syrjään niitä syömään).

Rva Lumley-G. Minäkin sanon teille, että jollei tämä riita lopu, niin minä heittäydyn makaamaan ja kuolen.

Billy. Niin, lopettakaamme se nyt tällä hetkellä. Minä olen miettinyt asiaa ja keksinyt menettelytavan, joka luullakseni on säädyllinen, siisti ja sovinnaisten tapojen mukainen.

Rva Lumley-G. Millainen se on?

Billy. Yksinkertaisesti sellainen, että Helenan on otettava avioero Granvillestä.

Kaikki (eri lailla hämmästyneitä). Avioero!

Billy. Ja sitten voi arkkipiispa vihkiä meidät.

Helena. No, mitä sanotte, herra arkkipiispa?

Arkkipiispa (kauhistuneena). Sitä en tee milloinkaan, en milloinkaan. On parasta, ettette puhu enää siitä asiasta.

Billy. Sitten meidät on vihittävä siviiliavioliittoon.

Useita ääniä. Miten se kävisi päinsä?

Granville. Minä ehdottaisin, että erokysymys ratkaistaisiin ensin. Miten me voisimme saada avioeron?

Rva Lumley-G. (onnettomana). New Yorkin valtiossa myönnetään avioero vain yhdestä syystä.

Granville. Ja kaikki todistajat ovat kuolleet.

Billy. Me järjestämme asian toisella tavoin. Me muutamme lakia.

Granville. Muuttaako lakia?

Billy. Niin juuri. Miksi ei?

Rva Lumley-G. Uudistettaisiinko New Yorkin valtion avioerolaki? Sitähän ei ole muutettu kolmeensataan vuoteen.

Billy. Sitä suurempi syy on nyt muuttaa sitä.

Granville. Mutta miten se voitaisiin tehdä?

Billy. Annetaan lakiasäätävän kokouksen hyväksyä uusi lakiehdotus.

Granville. Ei ole olemassa lakiasäätävää kokousta.

Billy. Me valitsemme sellaisen. Emmekö ole vapaita Amerikan kansalaisia, joilla on oikeus säätää omat lakimme?

Rva Lumley-G. (vaitiolon jälkeen, jonka kestäessä kaikki ovat tuijottaneet mietteissään). Billy, voitteko aivan tosissanne esittää sellaista?

Billy. Kyllä, minä teen sen aivan tosissani. Me valitsemme lakiasäätävän kokouksen ja kuvernöörin ja tuomarin saman tien, kun kerran olemme vauhtiin päässeet. Me säädämme lain, joka oikeuttaa Helenan saamaan avioeron.

Granville. Millä perusteella?

Billy. No, esimerkiksi siksi, että hänet on hyljätty.

Granville. Mutta hänhän on hyljännyt minut.

Billy. Entä aviomiehen juoppouden vuoksi?

(Hiljaisuus. Kaikki mietteissään. Granville neuvottomana.)

Helena. Niin, sillä tavalla päästään tästä pulmasta. Asiat järjestyvät laillisella tavalla.

Sarita. Vieläpä aivan uudenaikaisella tavalla.

Helena. Mitä äiti arvelee?

Rva Lumley-G. Meidän perheessämme ei kyllä milloinkaan ole tapahtunut avioeroa… Mutta… minä otaksun, että…

Eloise (keskeyttäen). Äiti! Ethän aikone antaa suostumustasi?

Billy (Eloiselle ). Oletteko te sitten sitä vastaan?

Eloise. Sehän on häpeällistä! Jos minun sisareni tekee sellaisen teon, niin mitä mahdollisuuksia minulla on enää päästä naimisiin?

Billy (arkkipiispalle). Entäs te?

Arkkipiispa. Hyvä herra, minun kirkkoni suhtautumista avioeroon eivät mitkään lakiasäätävät kokoukset voi muuttaa.

Billy. Te siis vastustatte tätä suunnitelmaa?

Arkkipiispa. Minä vastustan sitä kaikella arvovallallani. Minä vastustan sitä yleisen säädyllisyyden nimessä, Amerikan perintätapojen ja laitosten, kirkon ja edustamani uskon nimessä. Teidän ehdottamanne toimenpide on anarkistinen, monimiehisyyttä suosiva, kansaa villitsevä, moraalia ja yhteiskuntajärjestystä vastaan kapinoiva ajatus. Se on uhkaus kodin pyhyyttä vastaan, kodin, joka on yhteiskunnan todellinen pohja ja perustus. Minä varoitan teitä uskonnon nimessä, ja koroitan tässä kokouksessa ääneni teidän ehdotustanne vastaan.

Helena (hymyillen). Odottakaahan, herra arkkipiispa, kokousta ei ole vielä kutsuttu koolle.

Granville. Näyttää siltä, Billy, että te jäätte häviölle vaalissa.

Sarita. Suorittakaamme äänestys!

Reginald. Niin, suorittakaamme koeäänestys!

Arkkipiispa. Minä vastustan tällaista leikkimistä pyhillä asioilla.

Billy. Odottakaahan hiukan. (Vie Helenan syrjään.) Ne, jotka äänestävät uuden lain puolesta, olkoot ystävällisiä ja tulkoot meidän luoksemme. Vastustajat jääkööt paikoilleen.

Sarita (siirtyen heti Billyn ja Helenan luokse). Minä olen yhtä mieltä teidän kanssanne.

Eloise (siirtyy yhtä nopeasti toiselle puolelle).

Arkkipiispa (mennen Eloisen luo). Minä vastustan ja Jarkko minun kanssani.

Billy. Me laskemme teille sittenkin vain yhden äänen.

Helena. Entä sinä, äiti?

Rva Lumley-G. (epäröiden). Minä tahdon saada asian säädyllisesti ratkaistuksi… Minä ajattelen… Minun täytyy äänestää… äänestää… lakiehdotuksen puolesta.

Granville. Rva Lumley-Gotham on suffragetti.

de Puyster (joka alati liikkuu muistilehtiö kourassaan ja kirjoittelee ylös). Mitä se oli? Minun täytyy heti kirjoittaa muistiin. (Alkaa kirjoittaa.)

Billy (Reginaldille). Mitä mieltä te olette, Reggie?

Reginald. Minusta tuntuu… että…

Eloise (käskevästä). Reggie, jollet tule tänne, niin en mene koskaan kanssasi naimisiin, vaikka olisit viimeinen mies maan päällä.

Sarita. Tuo on luvatonta painostusta vaalitilaisuudessa. (Reginald siirtyy Eloisen viereen.)

Billy (de Puysterille). Entä te?

Rva Lumley-G. De Puyster, te olette sanonut hyväksyvänne minun arvovaltani tällaisissa kysymyksissä.

de Puyster. Niin, rouva Lumley-Gotham.

Rva Lumley-G. No, tulkaa tänne sitten. (de Puyster menee rva L.-G:n viereen.)

Granville (joka on siirtynyt vastustajien puolelle). Tämä kuittasi äskeisen vaalipainostuksen.

Rva Lumley-G. Mille puolelle kallistuu Tuttle?

Arkkipiispa. Tuttle, tehän kuulutte kirkkoon, eikö niin?

Tuttle. Kyllä, herra arkkipiispa.

Granville. Ajatelkaahan kaikkia niitä kristillisiä koteja, jotka sellainen laki hävittäisi.

Arkkipiispa. Tuttle, tule tänne! (Tuttle menee epäröiden arkkipiispan viereen.)

Rva Lumley-G. Tuttle, uskallatteko tehdä vastoin hallitsijattarenne tahtoa?

(Molemmat puolueet lukevat äänestäjiään ja huomaavat, että kummallakin puolen on yhtä paljon.)

Useat äänet. Äänet ovat menneet tasan. — Herra Lumley-Gotham! — Teillä on ratkaiseva ääni.

Lumley-G. (on syönyt perunoitaan kiinnittämättä huomiota koko toimitukseen. Hätkähtää, tuijottaa molempiin rintamiin). En minä halua!

Rva Lumley-G. Mutta sinun täytyy!

Lumley-G. Minä en tahdo olla missään tekemisissä koko asian kanssa.

Helena. Tule, isä, ole nyt järkevä!

Lumley-G. Minä en tahdo sekaantua tähän juttuun.

Rva Lumley-G. Sinun täytyy! (Tarttuu hänen käteensä ja koettaa vetää häntä puolelleen. Eloise vetää toisesta kädestä.)

Lumley-G. Ei, ei, ei! (Riuhtaisee itsensä irti ja pakenee vasemmalle.)

Granville. Näyttää siltä, että olemme joutuneet umpikujaan.

Billy. Eikö siellä toisella puolella ole ketään, joka haluaisi muuttaa äänestystään.

Arkkipiispa. Ei koskaan!

Eloise. Ei koskaan.

Reginald (näyttää epäröivän, mutta Eloise tuuppaa häntä kiukkuisesti kylkeen). E-ei!

Tuttle (epäröi myöskin, mutta saa arkkipiispalta vihaisen katseen). Ei.

(Pitempi vaitiolo.)

Billy. No, minä huomaan, ettei tästä ole apua. Siinä tapauksessa meillä ei ole muuta keinoa kuin sorretun kansan viimeinen oikeus — vallankumous.

Granville. Mitä sillä tarkoitatte?

Billy (reippaasti). Onneksi meidän ei tarvitse häiritä teitä, teidän tapojanne ja lakejanne, kuten entisajan vallankumouksellisten täytyi tehdä. Me jätämme tämän kaupungin ja lähdemme Helenan kanssa kahden omalle suunnallemme, tahi yhdessä niiden kanssa, jotka haluavat tulla mukaan. Me löydämme kyllä siirtolan, jolle itse säädämme vapaat lait.

Rva Lumley-G. Billy Kingdon!

Billy. Emme voi mitään muuta. Mikäli minä ymmärrän, ei tämä asia enää puhumisesta, parane. Lähdetkö kanssani, Helena?

Helena. Lähden.

Billy. Ja te, Sarita?

Sarita. Voitte luottaa minuun.

Billy. Entä te, rouva Lumley-Gotham?

Granville. Erittäin mielenkiintoinen tilanne. Rouva Lumley-Gotham asumassa vapaalle rakkaudelle perustetussa siirtolassa.

Rva Lumley-G. (kääntyen pois itsensä kanssa taistellen). Minä en voi lähteä.

Billy. Onko kenties muita halukkaita? (Huomaten toisten ilmeistä, ettei ole.) No niin, siis me kolme.

Lumley-G. (ilmestyen vasemmalta). Ettehän aikone lähteä pois, Billy?

Billy. Se on aikomuksemme.

Lumley-G. Helenakin?

Billy. Hän myöskin.

Lumley-G._ Silloin lähden minäkin.

Billy. Ei, sitä te ette tee. Ettehän te halunnut äänestää meidän puolestamme.

Lumley-G. Mutta minä äänestän nyt.

Useat äänet. Mitä? — Mitä nyt?

Billy. Siinä tapauksessa meidän ei tarvitse lähteä.

Eloise (juosten isänsä luokse ja melkein kirkuen). Isä! Mitä aiot? Kuinka uskallat?

Lumley-G. (änkyttäen säikähtyneenä). E-ei, e-en minä… (pois vasemmalle).

Billy. Mainiota! Jääkää te tähän pimeään ja kurjaan maailmaan, jota itse ylläpidätte. Jääkää ja hirttäkää itsenne siihen verkkoon, jonka taikauskoisuudessanne itsellenne kudotte. Me sen sijaan perustamme uuden yhteiskunnan, jossa ajatuksen vapaus on tunnustettu ja jonka lait ovat säädetyt ihmisiä varten. Ja minä sanon teille, minkälainen avioliittolaki siellä on vallitseva. Se laki säätää, ettei elämää vastaan voida tehdä törkeämpää rikosta kuin antaa elämä lapselle ilman rakkautta. (Hetken tauko.) Tulkaa, rakkaat ystävät! Meillä ei ole mitään tavaroita koottavana, emmekä me tuhlaa yhtään kyyneltä eromme vuoksi. Tule Helena, rakkaani! Tule, Sarita!

Väliverho.

NELJÄS NÄYTÖS.

(Hauska puutarha Lumley-Gothamin entisellä maatilalla. Se aukenee avarana taustalle, josta näkyy joki ja sen takaa siintäviä kukkuloita. Etualalla kaunis ruohomattoinen aukeama puitten välissä. Vasemmalla komean kivirakennuksen käytävä. Kivipenkkejä ja istuimia siellä täällä. Oikealla pitkä pöytä, joka odottaa kattamista. On seuraava vapunpäivä edellisen näytöksen tapauksien perästä.)

ENSIMMÄINEN KOHTAUS.

Lumley-Gotham, rva Lumley-Gotham, Arkkipiispa,
Reginald Simpkins ja Eloise.

(Kaikki, niin miehet kuin naisetkin, ovat puettuina keveisiin, mahdollisimman yksinkertaisiin pukimiin ja sandaalit jalassa. Arkkipiispa ja Lumley-Gotham puhdistavat puutarhaa, Rva Lumley-Gotham asettelee värillisiä lyhtyjä puitten välillä kulkeviin lankoihin, Eloise ja Reginald levittävät liinan pöydälle ja alkavat sitten kattaa sitä.)

Eloise (Reginaldille, joka ei osaa laittaa pöytäliinaa oikein). Kyllä sinä olet ihmeellinen mies. Opetinpa minä sinua miten hyvänsä, ei sinusta tule kalua. Nyt et sinä ole vielä oppinut edes pöytäliinaa laittamaan paikoilleen.

Reginald. Mutta, rakkaani, eihän tämä olekaan minun varsinainen työalani.

Eloise. Toistaiseksi ei meillä ole mitään rajoitettuja työaloja. Meidän täytyy tehdä milloin mitäkin pitääksemme pystyssä sitä yhteiskuntaa, jonka me itse olemme luoneet.

Reginald. Mutta tarvitseehan tämä yhteiskuntakin runoutta. Minä olen runoilija, enkä mikään palvelija.

Eloise. Kaikki me olemme toistemme palvelijoita. Etkö sinä ymmärrä, että me rakennamme maailmaa alusta ja kokonaan uusille perusteille? Etkö sinä käsitä, että meillä on niin sanomattoman paljon tehtävää ja että jokaisen on tehtävä juuri sitä, mitä hän parhaiten osaa.

Reginald. Mutta minä osaan runoilla kaikkein parhaiten.

Eloise. Siitä olen minä vakavasti eri mieltä. Kyllä sinä sittenkin sovit paremmin taloustoimiin, kunhan minä vain saan juuritetuksi pois tuon sinun iankaikkisen huolimattomuutesi.

Rva Lumley-G. Joko te taas riitelette? Kumma kun eivät ihmiset vieläkään osaa elää sovussa.

Reginald. Minä en voi sietää, että Eloise rupeaa osoittamaan viisauttaan joka paikassa. Ennen hän oli kaikkein tyytymättömin oloihin, ja nyt haluaa hän aina esiintyä opettajana.

Eloise. Minä olenkin nyt innokas uuden yhteiskuntamme kannattaja, mutta sinä tahtoisit elää vielä vanhojen sääntöjen mukaan…

Reginald. Enpäs! Minä vain pyrkisin johdonmukaisesti noudattamaan uutta perustuslakiamme.

Rva Lumley-G. Lakatkaa nyt Herran nimessä, ja tehkää työnne. Siinä on teille tarpeeksi perustuslakia. Te kinastelette aina joutavia.

Arkkipiispa. Pieni kina on avioliiton suola. Se meille ainakin näkyy jääneen perinnöksi vanhasta, kadonneesta maailmasta. Mutta eipä se ole vaarallista. Me olemme päässeet siitä maailmasta, joka oli pahuudelle ja vääryydelle perustettu, meillä on nyt sopusuhtaiset ja terveet olot. Mitä silloin merkitsee melkeinpä vielä kuherruskuukauttaan viettävän avioparin pieni sanallinen perhekamppailu? (Billy tulee de Puysterin kanssa.) Vai mitä sanoo Billy? Oletko sinä meihin tyytyväinen?

TOINEN KOHTAUS.

Edelliset, Billy ja de Puyster.

Billy. Kuinkas muuten! Te tulitte tänne ja liityitte meihin kolmeen aikaisemmin kuin osasin aavistaakaan. Meillä on nyt takanamme monituhatvuotinen kertomus verenvuodatuksista, kärsimyksistä ja kyynelvirroista, jota joskus on kutsuttu ihmiskunnan historiaksi. Runoilijat olivat luoneet ihania lauluja, filosoofit julistaneet syvällistä viisautta, tiedemiehet suorittaneet ihmeellisiä tutkimuksia — ja heidän ainoana saavutuksenansa oli ollut maailma, jossa miljoonat sorretut ihmisparat olivat työskennelleet ilman lepoa ja rauhaa muutamien satojen laiskurien hyväksi. — Nyt on tuo maailma poispyyhkäisty, ja me olemme joutuneet luomaan uutta kulttuuria. Me olemme sopineet siitä, ettemme tahdo enää perustaa mitään orjuutta, läänityslaitosta tai kapitalismia. Kukin meistä työskentelee kykynsä mukaan ja nauttii työn tuloksista tarpeensa mukaan. Siinä meidän tuhatvuotisen valtakuntamme perustuslaki. Se ei ole pitkä eikä monimutkainen, mutta sitä selvempi. Tänään on meillä uuden tasavaltamme ensimmäinen juhlapäivä… (Sarita tulee työntäen lapsenvaunuja.) Siinä saapuu nuoren tasavaltamme tulevaisuus.

KOLMAS KOHTAUS.

Edelliset ja Sarita (miehen puvussa).

Eloise (nuhtelevasti). Rakas Sarita, olisit nyt edes vappujuhlaan voinut pukeutua hameeseen.

Sarita. Minkä vuoksi? Emmekö me täällä ole kaikki tasa-arvoisia, niin naiset kuin miehetkin, ja eikö silloin ole yhdentekevää, miten pukeudutaan? On kai parasta pukuasioissa noudattaa vain mukavuussyitä, ja juuri niitten nojalla katson tämän pukuni sopivimmaksi.

Billy. Aivan oikein, Sarita. Sinä olet ollut alusta pitäen tämän tasavallan todellinen kansalainen.

Sarita. Minä olenkin joutunut tasavallan tulevaisuuden vaalijaksi. Minun siis on näytettävä hyvää esimerkkiä. (Vetää vaunujen uutimet sivuun.) Katsokaa, eikö hän ole oikea pikku enkeli?

Eloise (joka samoin kuin toisetkin on siirtynyt lasta katsomaan). Hän on kultainen pikku enkeli! Aivan ilmeinen Helenan kuva.

Reginald. Helenanko? Eikö mitä. Hänellähän on selvästi Billyn nenä.

Sarita. Hänellä on niin ihastuttavan pittunen nenännypyttä! Hän on äitinsä pikku karitsa. (Hetken kuluttaa pitää kukkaa lapsen nenän edessä.) Olethan sinä, olethan tina äidin pittu taritta?

NELJÄS KOHTAUS.

Edelliset ja Helena.

Helena (tulee syli täynnä kukkia, jotka myöhemmin asetetaan pöydällä oleviin vaaseihin). Kuka täällä hemmottelee minun pienoiseni pilalle?

Sarita. Kysyisit paremmin, kuka voisi olla häntä hemmottelematta.

Helena. Niin, onhan hän kyllä maailman ainoa pienokainen.

Reginald. Tiettävästi kuitenkin vain toistaiseksi, sillä maailmassa on toinenkin nuori aviopari.

Eloise (teeskennellen suuttumusta, mutta itse asiassa tulevasta äitiydestään ylpeänä). Reggie, etkö sinä milloinkaan opi hallitsemaan sanojasi.

Billy. Reggie on oikeassa. Jokaisen uuden kansalaisen ilmestyminen uuteen maailmaan on ilolla tervehdittävä tapaus, ja siitä voi jo ennakolta olla iloinen. Meille sopivat vain harvat vanhan uskonnon opetuksista, mutta ainakin yhtä niistä on arvossa pidettävä: »Kasvakaat ja lisääntykäät ja täyttäkäät maa!» — Juuri nyt, viettäessämme uuden tasavaltamme ensimmäistä juhlapäivää olemme saaneet viimeisen tervehdyksen vanhasta maailmasta. Minun onnistui juuri avata paineilman avulla toiminut postiputken vastaanottaja, ja sieltä minä löysin sanomalehden, joka on New Yorkin Iltalehden ylimääräinen numero ja ilmestynyt sinä päivänä, jona vanhan maailman loppu tapahtui. De Puyster, teillähän on lehti, lukekaapa sen viimeiset uutiset!

de Puyster (selostaen lehteä). Koko ensimmäisen sivun täyttää selostus siitä, miten Guiseppe Schapine on kirveellä hakannut rakastettunsa kappaleiksi erään talon piharakennuksessa Baxter Streetin varrella. Viimeisellä sivulla oleva pääkirjoitus kuvailee, miten vaarallista tupakanpoltto on vuoteessa. Sitten täällä on kymmenkunta murtovarkautta, erinäisiä sähkömurhia ja… ja sitten melkein koko lehden täyttää selostus Huvipalatsin suuresta juhlasta… Täällä on teidän kuvanne… ja… ja tekstiä, joka valitettavasti näkyy olevan minun tyyliäni…

Useammat äänet. Emmekö saisi kuulla hiukan…

de Puyster (hiukan väkinäisesti). En tiedä…

Useat äänet. No, no, antakaa tulla…

de Puyster (lukee, lopulla keskeytellen ja epäröiden). »Kansalaisten Liittomarssin ylväät sävelet tervehtivät nyt lähestyvää juhlan emäntää, rouva Viviana Athelstan de Smitkins Lumley-Gothamia…

Rva Lumley-G. Onpas siinä nimiä.

de Puyster (jatkaa keskeytymättä). … jonka anteliaisuutta saadaan kiittää tämän vieraanvaraisuuden temppelin aikaansaamisesta, temppelin, joka on ainiaaksi suojattu kaikelta kosketukselta jokapäiväisen elämän kanssa ja tarkoitettu niiden huviksi, joiden huollettavaksi Jumala rajattomassa viisaudessaan on antanut maan omaisuuden…»

Useampia ääniä. Ohhoh! — Jo riittää. — Sepäs on koreata!

Billy. De Puysterin tyyli oli sangen koristeellista siihen aikaan.

Eloise. Mutta eikö kaikki tuo nyt kuulosta ylen kummalliselta?

Sarita. Mikä hirveä maailma se olikaan!

Helena. Tulin juuri ajatelleeksi, tahtoisiko joku sinne takaisin, jos voisi palata.

Kaikki (tuijottavat hämmästyneinä Helenaan, huudahduksia:) Takaisinko? — Sinne? — Ei koskaan!

Helena. On kuitenkin mielenkiintoista ajatella sitä.

Reginald. Tarkoitatko kaikkea, mitä silloin oli.

Helena. Tarkoitan. — Tekisikö teidän mielenne takaisin, arkkipiispa?

Arkkipiispa. Ei missään nimessä, vaikka minun täytyy myöntää, että joskus kaipaan — esimerkiksi kärvennettyä metsäkanaa tai kinkkua. Mutta kaikkea entistä? Ei, ei!

Reginald. Ajatelkaa vain, että olisi pakko käyttää tärkkipaitoja.

Eloise. Ajatelkaa, että täytyisi vaihtaa pukua kuusi kertaa päivässä.

Arkkipiispa. Ja käyttää pitkiä liepeitä.

Lumley-G. Ja olisi kirjoitettava nimiään maksumääräyksiin.

Rva Lumley-G. Ja käytettävä korsetteja.

Sarita. Ja pitäisi polttaa savukkeita ja käydä juhlatilaisuuksissa. Voi, miten onnettomia me olemmekaan olleet.

Billy. Ja kaiken lisäksi tuntea olevansa hyödytön loiseläjä toisten hartioilla. Eikö siinä sittenkin ollut vanhan maailman kaikkein pahin onnettomuus. — Mutta Helena, rakkaani, tasavallan nuorin kansalainen on vietävä nukkumaan.

Helena. Aivan oikein, Billy. Hän ei voi ottaa osaa kohta alkavaan juhla-ateriaamme, mutta me voimme olla tyytyväisiä, sillä hän nukkuu sinä aikana uuden maailman onneksi ja menestykseksi. (Menee lapsenvaunujen kanssa rakennukseen.)

VIIDES KOHTAUS.

Edelliset, paitsi Helena.

Sarita (mietteissään). Hänestä, tuosta pienokaisesta, kasvaa todellinen tuhatvuotisen valtakunnan kansalainen, sillä häntä ei tahraa sellainen häpeä kuin meitä vanhan maailman jäännöksiä, joitten ehkä lopultakin on vaikeata kokonaan vapautua vanhoista tavoistamme ja tottumuksistamme.

Billy. Tuskinpa sentään. Meillähän on joka hetki tilaisuus vertailuun, ja sen tulos on aina uudelle maailmalle edullinen. Sinä, Sarita, olet ollut alusta alkaen mukana. Sinä siis olet jo täysin vapautunut vanhasta hapatuksesta. Sinä olit siinäkin maailmassa vain nainen, aikasi nainen. Paljon vaikeammaksi minä olin uskonut muodostuvan eron entisestä niille, jotka vielä äsken edustivat valtaa ja kunniaa, kuten Lumley-Gotham ja Harlemin arkkipiispa. Mutta hekin ovat tyytyväisiä uuteen järjestelmään, työn ja oikeuden tasavaltaan. Heidän oli pakko luopua asemastaan, ja he ovat sen käsittäneet…

Lumley-G. Mieluinen pakko, sano niin, Billy. Tuhat kertaa ennemmin olen minä täällä puutarhurina kuin siellä maailmanvaltiaana.

Arkkipiispa. Ja minulle on tässä hiippakuntaa kylliksi, semminkin kun tämä näkyy tarvitsevan niin kovin vähän sielunhoitoa. Mutta ehkä minä kelpaan teille siviilinotarioksi tahi maistraatin puheenjohtajaksi… no, yleensä toimihenkilöksi, jonka tehtävänä on solmia avioliitot ja pitää kansalaisten luetteloa.

Billy (nauraen). Kyllä, kansalainen arkkipiispa. Sen toimen te kernaasti saatte, sikäli kuin me tarvitsemme sellaisia toimihenkilöitä.

Sarita. Niin, eihän se oikeastaan ollut meidän vikamme, että me olimme sellaisia kuin olimme. Oli olemassa voimia, jotka hallitsivat meitä, emmekä me sitä ymmärtäneet. Siitä syystä meillä ei ole oikeutta tuomita toisiamme, eikä yleensä ketään vanhan maailman kasvattia. Niinpä tunnenkin mieleni murheelliseksi joka kerta, kun tulen ajatelleeksi niitä kahta miestä, jotka jäivät kaupunkiin. Sen vuoksi olen sitä mieltä, että meidän olisi koetettava pelastaa heidät…

Eloise. Aiotko taas ottaa esille tuon kysymyksen.

Sarita. Minä olen sanonut teille, etten aio jättää sitä tekemättä, ennen kuin se kysymys on ratkaistu. Meidän velvollisuutemme on antaa sekä Granvillelle että Tuttlelle tilaisuus parannuksen tekoon.

Eloise. Meillä ei ole mitään velvollisuuksia heitä kohtaan. Me emme voi tehdä mitään heidän hyväkseen.

Sarita. Me voimme antaa heille anteeksi. Meillä ei ole oikeutta sanoa, että joku inhimillinen olento on ehdottomasti parantumaton, kelvoton kaikkeen korkeampaan…

Reginald. Niin, niin, teidän on helppo puhua sillä tavalla, sillä te ette ole milloinkaan saanut Tuttlelta selkäänne.

Sarita. Oletteko te sitten saanut?

Reginald. Kyllä. Kohta teidän lähdettyänne hän rupesi hävyttömäksi. Hän alkoi juovuspäissään ahdistella Eloisea, ja kun minä menin väliin, löi hän minut puolikuoliaaksi. Hän tyrannisoi meitä, teetätti meillä kaikki työt, ja sen vuoksi meidän täytyi lopulta paeta. Vain onnen kaupalla me pääsimme ehjinä hänen kynsistään.

Sarita. Tuttle on se, miksi me olemme hänet tehneet. Me kasvatimme hänet orjaksi palvelemaan meidän laiskuuttamme ja turhamaisuuttamme. Kuinka me siis voimme moittia häntä siitä, että hän koetti päästä meitä komentamaan saatuaan siihen tilaisuuden? Mutta minä en puhu yksinomaan Tuttlesta. Siellä on myöskin Granville.

Rva Lumley-G. Granville on vielä pahempi kuin Tuttle. Hän on älykäs mies, jonka pitäisi ymmärtää asiat paremmin. Mutta hän sen sijaan, että olisi liittynyt meihin taistelussa Tuttlea vastaan, meni tämän puolelle, ja sitten he yhdessä perustivat uuden kapitalistisen yhteiskunnan, jossa Tuttle edusti pääomaa ja Granville hallinnollista valtaa. Me olimme siinä vain paarias-luokkana, ja lopulta meidän täytyi ryhtyä työtaisteluun heitä vastaan.

Billy (iloisesti). Olitteko tekin siinä taistelussa mukana, täti?

Rva Lumley-G. (ylpeästi). Minä… minä olin Maailman Teollisuustyöläisten Liiton järjestäjä.

Billy. Saitteko kaikki järjestetyiksi?

Rva Lumley-G. Kyllä… kaikki muut, paitsi häpeä sanoa — oman mieheni. Hän esiintyi alkaneessa lakossa rikkurina.

Lumley-G. Jaa, mutta minä olen pyytänyt anteeksi järjestöltä ja minut on myöhemmin otettu toveruuteen. (Naurua.)

Rva Lumley-G. Niin kyllä, mutta Granvilleä me emme voi hyväksyä uuden yhteiskuntamme jäseneksi, yhtä vähän kuin Tuttleakaan, sillä he edustavat tyypillistä kapitalistista järjestystä, jonka palaamista missään muodossa ei ole hyväksyttävä.

Billy (edelleen huvitettuna). Oletteko tekin samaa mieltä, arkkipiispa?

Arkkipiispa. Olen, ehdottomasti. Minä olen Maailman Teollisuustyöläisten Liiton jäsen ja ollut mukana työtaistelussa. Entisestä turmeluksesta on tehtävä kertakaikkinen loppu.

Sarita. Mutta kaikkihan me, älymystön ja ylemmän luokan jäsenet, olimme yhtä turmeltuneita. Muistakaamme omia syntejämme ja antakaamme Granvillelle anteeksi.

Arkkipiispa. Jos hän edes tulisi meidän luoksemme ja pyytäisi anteeksi, mutta emmehän me tiedä, missä koko mies on tällä hetkellä.

Sarita (mietittyään tovin). Kuulkaahan, hyvät ystävät, minulla on jotakin tärkeää ja odottamatonta sanottavana teille. Kuten muistatte, olin minä poissa koko eilisen päivän ja sanoin, että autoni oli mennyt epäkuntoon. Se ei ollut totta. Asia on niin, että minä kävin New Yorkissa. (Yleinen hämmästys.)

Billy. Entä sitten?…

Sarita. Minä olen koko talven miettinyt noiden kahden miesparan kohtaloa. Eilen halusin ottaa heistä vihdoinkin selvää ja antaa heille tilaisuuden — ainakin toiselle, jonka uskoin voivan pelastua…

Rva Lumley-G. Mitä sitten? Jatka!

Sarita. Saavuin kaupunkiin, menin jalkaisin Yhdyshotelliin, astuin tyynesti sisään ja löysin huoneen, jossa ruokatablettikoneisto, heidän kapitalistisen yhtymänsä pääpaikka, sijaitsi. Pitkään aikaan en nähnyt yhtään ihmistä, mutta havaitsin merkkejä siitä, että joku oli ollut siellä äskettäin. Minä jatkoin etsimistäni varovaisesti ja lopulta löysin toisen heistä.

Billy (hetken hiljaisuuden jälkeen). Kumman heistä?

Sarita. Granvillen.

Billy. Kuinka hän voi?

Sarita. Hän ja Tuttle olivat joutuneet riitaan koneen käyttöoikeudesta. Tuttle oli väittänyt, että se oli hänen omaisuuttaan, ja oli koettanut pakottaa Granvilleä, sitten kun te muut olitte heidät jättäneet, työskentelemään heidän molempien puolesta. He olivat tapelleet ja Granville oli haavoittunut. Ei tosin pahasti, mutta kuitenkin niin, että hänen oli täytynyt piilottautua. Nyt hän oli monta kuukautta tavoitellut Tuttlea ja Tuttle arvattavasti häntä — molemmat asestettuina ja valmiina murhaamaan toisensa. (Hetken tauko.) Te ette voi kuvitella, kuinka säälittävässä asemassa Granville oli. Koko talven hän oli ollut ilman polttoainetta, sillä hän ei uskaltanut sytyttää tulta, koska pelkäsi siten ilmaisevänsä olinpaikkansa Tuttlelle. Salamurhaa peläten ei kumpikaan ollut uskaltanut käyttää tablettikoneistoa. He olivat eläneet kuin petoeläimet väijyen toisiansa päivät ja yöt. Granville oli sairas, perinpohjin menehtynyt. Sen vuoksi taivutin hänet lähtemään mukaani.

Billy. Onko hän täällä?

Sarita (nyökkää).

Rva Lumley-G. (vaitiolon jälkeen). Millä ehdoilla hän on täällä?

Sarita. Toistaiseksi ilman ehtoja. Teidän asianne on ottaa hänet vastaan, jos tahdotte. Hän haluaa tulla samoilla ehdoilla kuin kaikki muutkin täällä ovat. Hän luopuu vanhoista arvonimistään ja haluaa olla vain kansalainen Granville. (Vaitiolo.)

Eloise (sitten kun hän ja kaikki toisetkin ovat harkinneet asiaa). Suostuuko hän suorittamaan osansa työstä?

Sarita. Kyllä.

Rva Lumley-G. Mutta mitä takeita voimme saada siitä, ettei hän rupea jälleen rettelöimään?

Sarita (lyhyen vaitiolon jälkeen). Parhaimman kaikista takeista. Minä vastaan hänestä.

Eloise. Mutta miten sinä voit hänestä vastata?

Sarita. Minä toivon, että arvoisa yhteiskunta on antava hänet minulle. Hän on selittänyt haluavansa mennä naimisiin kanssani.

Billy. No, siinä tapauksessa… Hae hänet tänne. (Sarita menee.)

KUUDES KOHTAUS.

Edelliset, vähän myöhemmin Sarita ja Granville sekä Helena.

Billy. Olenhan minä aina sanonut teille, että kerran me kaikki eloon jääneet kokoonnumme tänne ja ryhdymme kukin voimiemme mukaan samaan uutta yhteiskuntaa rakentavaan työhön.

Rva Lumley-G. Mutta Granvillen täytyy katua.. Hän on ollut meitä kohtaan sellainen tyranni, että minun on työlästä antaa hänelle anteeksi.

Lumley-G. Kaikkein enimmän hän on kiusannut minua, mutta ihminenhän hänkin on. Minä olen saavuttanut onneni päästessäni eroon vahasta, ja minä uskon, että Granvillekin on saanut tarpeensa. Valta on kaksiteräinen miekka, toisella terällään se viiltää muita ja toisella pitelijäänsä. Luultavasti yhtä kipeästi molempia… Me otamme Granvillen toveruuteen.

Billy. Kuulkaamme kaikessa tapauksessa, mitä hänellä itsellään on sanomista. (Sarita ja Granville tulevat. Hetken kuluttua Helena toiselta puolen.)

Granville (kalpeana ja ehkä jonkin verran vanhentuneena, mutta muuten reippaana ja ryhdikkäänä, pienen vaitiolon jälkeen). Hyvät ystävät, tervehdin teitä. Minä taivutan häveten pääni teidän edessänne. Murtumisen tuhka lankeaa minun pääni päälle… Minä olen viimeiseen saakka koettanut halveksia yhteishenkeä ja luottaa omaan kykyyni. Minä olen taistellut sen maailman puolesta, johon minä kuuluin ja joka minusta oli ainoa oikea, mutta minä olen siinä taistelussa hävinnyt… Monta kuukautta olen minä ollut… niin, minä olen tuntenut itseni yksinäiseksi, mutta minun elämänvoimani on tallella. (Vaitiolo.) Minä tunnen sisässäni kiduttavan vaatimuksen. Se ahdistaa minua, valtaa minut kokonaan. Minä olen joutunut sen kaikkein mielettömimmän ja nöyryyttävimmän muodon uhriksi. Ajatelkaa, että tämä on St. Erskine Granville, joka tekee teille tällaisen tunnustuksen — se voima on vallannut minut naisen muodossa. (Ojentaa kätensä Saritalle.) Oletko kertonut uutisen — että sinä et odottanut turhaan? Että sinun uskollisuutesi on saava palkintonsa?

Sarita. Voi, voi, sinä paha henki!

Granville. Mahdollisesti, rakkaani. Mutta onko nainen milloinkaan voinut pahaa henkeä vastustaa? (Katsoo suoraan silmiin Saritaa, joka luo silmänsä alas.) Näettekö, elämänvoima on ahdistanut minua, laahannut minua mukanaan. Se on vielä kerran tehnyt minut orjaksi, mutta tällä kertaa hyveen ja naisen kuuliaiseksi palvelijaksi. Siitä syystä minä olen tullut tänne ja pyydän teiltä armoa ja anteeksi kaikkia pahoja tekojani. Minä tunnustan nykyisen järjestelmän… Sarita on kertonut, että Billyllä ja Helenalla on lapsi. Minä otaksun, että sekin kuuluu nykyiseen järjestelmään. Hän on myöskin kertonut minulle, että on järjestetty avioero.

Helena. Niin on, jo aikoja sitten; kohta kun me kolme ensimmäistä tämän yhteiskunnan jäsentä saavuimme tähän paikkaan.

Granville. Minä unohdin kysyä asian tarkempia yksityiskohtia, mutta minä otaksun, että teillä on joku viranomainen, jolta voin anoa pääsyä yhteiskuntanne jäseneksi. Onko teillä esimerkiksi kuvernööri?

Billy. Me emme ole tarvinneet mitään kuvernööriä. Ainoa, minkä me tarvitsimme, oli tuomari, joka vahvisti eron.

Granville. Ja kuka oli se tuomari?

Billy. Sarita.

Granville. Niin, tosiaan, hänhän on yhä vieläkin miehen puvussa. (Nauraa. Ottaa sitten Saritaa käsistä ja hyväilee häntä.) Rakas vaimoni…

Sarita. (leikillä). Teidän korkea-arvoisuutenne!

Granville (samoin). Aivan niin, teidän korkea-arvoisuutenne… Niin, minä olen pyrkinyt teidän yhteiskuntanne jäseneksi ja anonut samalla kaikkia kansalaisen oikeuksia ja turvaa…

Billy. Se riittää, Granville. Te olette tervetullut tänne ja otettu kansalaiseksi meidän perustuslakimme ainoan pykälän nojalla, joka kuuluu: Jokaisen on tehtävä sellaista työtä, mihin hän pystyy, ja jokainen saa työn tuloksista tarpeittensa mukaan.

Granville (iloisesti, Billyä tarkoittaen). Sittenkin teillä näyttää olevan kuvernööri…

Billy. Kuinka haluatte, Granville… Ehkä teitä tottumuksenne vielä käskee näkemään meidänkin keskuudessamme arvoja ja virkoja, mutta minä vakuutan teille, että sellaiset ovat täällä tarpeettomia. Me olemme jokainen oma herramme, ja jokaisen meistä on on pakko kasvaa oman itsensä, suuren ihmisen, mittaiseksi. Meistä voi itsekukin tarvita korkeintaan toisen neuvoja, mutta valta on tarpeeton. Se perustuu aina ulkonaiseen voimaan ja houkuttelee kernaasti vääryyteen. Meidän, tuhatvuotisen valtakunnan kansalaisten, on sellaista vierottava. Me emme saa edes näennäisestikään palata siihen mielettömyyteen, joka hävitti entisen maailman. Meille syntyy ja kasvaa pian uusi polvi, ja sille on luotava sellaiset olot, että vanhojen vaistojen herääminen niitten vallitessa on mahdotonta.

Granville. Minä alistun… ja koetan ymmärtää.

Helena. Se on oleva teille helppoa, kun teillä on vierellänne naisen, puolison ja tulevan äidin jalo sydän.

Rva Lumley-G. (heltyneenä). Te olette kultaisia lapsia molemmat, Helena ja Billy. Te nuoret olette parempia kuin me vanhat ja paatuneet.

Billy. Ei, täti hyvä, ei kukaan ole muuta kuin ihminen, samalla tavalla heikko ja vahva. Tuhansien vuotten vääryydelle rakennettu maailma oli meidät kaikki sokaissut. Meidät erotettiin siitä väkivallalla, mutta nyt me rakennamme uutta omasta vapaasta tahdostamme.

Rva Lumley-G. (kuin edellä). Nyt minä olisin valmis antamaan anteeksi myöskin Tuttlelle. Missä hän on? Hakekaa hänetkin tänne.

Granville. Mahdotonta. Eikö Sarita ole teille kaikkea kertonut?

Sarita. En. Huolissani sinun kohtalostasi minä jätin lopun kertomatta. Nyt minä voin senkin sanoa. Me löysimme hänet Yhdyshotellista, mutta hän oli kuollut…

Granville. Niin, hän oli kuollut omistamansa tablettikoneiston viereen, nääntynyt siihen nähtävästi nälkään.

Billy. Maailman viimeinen kapitalisti on siis kuollut nälkään. Hän oli liian laiska tehdäkseen itse työtä, ja siitä syystä hän joutui perikatoon. Mutta me, Tuhatvuotisen valtakunnan kansalaiset, istumme ensimmäiselle juhla-ateriallemme. (Kehoittaa toisia käymään pöytään, jonka ääreen itsekin asettuu.) Me vietämme nyt vappua, vanhan maailman työväestön taistelupäivää, josta nyt on tuleva meidän jokavuotinen riemumme ja onnemme juhla. Jääköön Tuhatvuotinen valtakunta vallitsemaan ikuisiksi ajoiksi!

Väliverho.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK TUHATVUOTINEN VALTAKUNTA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- TUHATVUOTINEN VALTAKUNTA

- HENKILÖT:

- ENSIMMÄINEN NÄYTÖS.

- ENSIMMÄINEN KOHTAUS.

- TOINEN KOHTAUS.

- KOLMAS KOHTAUS.

- NELJÄS KOHTAUS.

- VIIDES KOHTAUS.

- KUUDES KOHTAUS.

- SEITSEMÄS KOHTAUS.

- KAHDEKSAS KOHTAUS.

- YHDEKSÄS KOHTAUS.

- KYMMENES KOHTAUS.

- YHDESTOISTA KOHTAUS.

- KAHDESTOISTA KOHTAUS.

- KOLMASTOISTA KOHTAUS.

- NELJÄSTOISTA KOHTAUS.

- VIIDESTOISTA KOHTAUS.

- TOINEN NÄYTÖS.

- ENSIMMÄINEN KOHTAUS.

- TOINEN KOHTAUS.

- KOLMAS KOHTAUS.

- NELJÄS KOHTAUS.

- VIIDES KOHTAUS.

- KUUDES KOHTAUS.

- SEITSEMÄS KOHTAUS.

- KAHDEKSAS KOHTAUS.

- YHDEKSÄS KOHTAUS.

- KOLMAS NÄYTÖS.

- ENSIMMÄINEN KOHTAUS.

- TOINEN KOHTAUS.

- KOLMAS KOHTAUS.

- NELJÄS KOHTAUS.

- VIIDES KOHTAUS.

- KUUDES KOHTAUS.

- SEITSEMÄS KOHTAUS.

- KAHDEKSAS KOHTAUS.

- YHDEKSÄS KOHTAUS.

- KYMMENES KOHTAUS.

- YHDESTOISTA KOHTAUS.

- KAHDESTOISTA KOHTAUS.

- KOLMASTOISTA KOHTAUS.

- NELJÄSTOISTA KOHTAUS.

- VIIDESTOISTA KOHTAUS.

- KUUDESTOISTA KOHTAUS.

- SEITSEMÄSTOISTA KOHTAUS.

- NELJÄS NÄYTÖS.

- ENSIMMÄINEN KOHTAUS.

- TOINEN KOHTAUS.

- KOLMAS KOHTAUS.

- NELJÄS KOHTAUS.

- VIIDES KOHTAUS.

- KUUDES KOHTAUS.

- THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE